ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року	Львів	Справа № 300/2464/22 пров. № А/857/17081/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року (суддя – Микитин Н.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №300/2464/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, 

                                                          встановив: 

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ГУ ПФУ Івано-Франківській області), в якому просив: 1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ Івано-Франківській області щодо зменшення позивачу основного розміру пенсії до 70 відсотків сум грошового забезпечення; 2) зобов`язати ГУ ПФУ Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019 у розмірі 88 відсотків сум грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум; 3) судові витрати покласти на відповідача. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (позивач) покликається на те, що суд першої інстанції не врахував того, що відповідачем безпідставно зменшено відсотковий розмір грошового забезпечення пенсії з 88% до 70%, оскільки для перерахунку пенсії мають застосовуватись норми закону, які визначають її значення у відсотках відповідних сум грошового забезпечення, що діяли саме на момент первинного призначення пенсії, а розмір уже призначеної пенсії в процентному співвідношенні внаслідок чергових перерахунків не може бути зменшений навіть при зміні діючого законодавства, з огляду на незворотність дії нормативно-правових актів у часі. Щодо протиправності застосування обмежень граничного розміру пенсії позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) обмеження максимального розміру пенсії, встановленого частиною сьомою статті 43 Закону України від 09.04.92 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі також Закон №2262-XII). 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить оскаржене рішення суду від 16 листопада 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги повністю. 
Також з рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ГУ ПФУ Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає скаржник, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач) зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2021 року у справі №300/864/22 не було зобов`язано ГУ ПФУ Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивача у розмірі 88% грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром. Твердить скаржник, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону №3668 та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства чинні на час здійснення такого перерахунку. Отже загальна сума пенсії, яка належить до виплати не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 16 листопада 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Відповідач також подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду, в частині позовних вимог у задоволені яких було відмовлено, обґрунтованим та законним. Просить звернути увагу суд, що може скластися ситуація, за якої колишні співробітники органів внутрішніх справ, які до звільнення в порівнянні із співробітниками Національної поліції України займали одну і ту ж посаду (рівнозначні посади), мають одне і те ж звання, одну і ту ж вислугу років, одинакові додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати) та премію, матимуть різний розмір пенсії, оскільки ті, які вийшли на пенсію до 01.01.2016 претендують і вимагають в судовому порядку відсоткове значення більше ніж 70%, а ті, що отримали право на пенсію після 01.01.2016 - не більше 70%. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги обох апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  і отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що визнається сторонами. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 у справі №300/864/22, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019, відповідно до довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області" від 16.11.2021 №1842 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, відповідно до довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області" від 16.11.2021 №1842 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року, встановленого за прирівняною посадою поліцейського та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с. 10-19). 
На виконання зазначеного рішення суду ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 01.06.2022р. здійснило позивачу перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 70% суми грошового забезпечення, внаслідок чого загальний розмір нарахованої основної пенсії (з надбавками) склав 19340,00 грн, що підтверджується протоколом за пенсійною справою №0903001660 (МВС) від 01.06.2022 (а.с. 23). 
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру грошового забезпечення для обрахунку пенсії з 88% до 70% та щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що являються обгрунтованими і підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо застосування обмеження пенсії максимальним розміром при здійсненні її перерахунку та зобов`язання відповідача провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Водночас, суд першої інстанції вважав безпідставними позовні вимоги в частині щодо здійснення перерахунку і виплати пенсії позивачу з 01.12.2019 року в розмірі 88% відповідних сум грошового забезпечення. 
З такими висновками суду першої інстанції частково погоджується суд апеляційної інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі - Закон №2262-XII). 
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. 
Відносно висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, то колегія суддів зазначає наступне. 
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VI внесено зміни до Закону №2262-XII, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, а саме ч.7 ст.43 викладено в редакції: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень". 
Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.. 
Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, положення ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. 
Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. 
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України). 
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України вказав, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. 
Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016, є втрата чинності з 20 грудня 2016 року норм ч.7 ст.43 в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Викладене виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч.7 ст.43 Закону від 09 квітня 1992 року №2262-XII, така норма "відсутня" (виключена) у тексті Закону. 
Згідно з нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч.7 ст.43 Закону №2262-XII слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року". 
Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що норми ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" узгоджуються з положеннями ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, яка втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016. 
Отже, починаючи із 2017 року ст.43 Закону №2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. 
Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17 та від 31 березня 2021 року у справі №815/3000/17. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачу пенсія призначена за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII з 2010 року. 
За таких обставин підстави для обмеження пенсії позивачу не відповідають нормативному регулювання спірних правовідносин. 
Крім вказаного, колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України в п.7 Рішення від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені". Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. 
Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004). 
Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09 квітня 1992 року №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. 
Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що ч.7 ст.43 Закону №3668-VI, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016. 
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності щодо обмеження максимального розміру пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо застосування обмежень при здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 грудня 2019 року максимальним розміром є протиправним, а тому відповідача необхідно зобов`язати здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат. 
Аналогічна правова позиція у спірних правовідносинах щодо питання обмеження максимальним розміром у виплаті пенсії викладена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №300/633/19. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів відхиляє з наведених вище мотивів. Такі доводи відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відносно висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог у частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01 грудня 2019 року у розмірі 88% відповідних сум грошового забезпечення, то колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №2262-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. 
Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
Таким чином, відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону №2262-XII на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України. 
При цьому відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону №2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії. 
Разом з тим, застосування відповідачем показника 70% до перерахунку пенсії є протиправним, тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України. 
Така позиція суду узгоджується з висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.10.2019 в зразковій справі №240/5401/18. 
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що порядок перерахунку призначених пенсій урегульований нормами статті 63 Закону №2262-XII, яка змін не зазнавала, а тому застосування статті 13 Закону №2262-XII, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення, при перерахунку пенсії позивачу відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-XII, яка застосовується саме при призначенні пенсії. При перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). 
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. 
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. 
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. 
З врахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу у розмірі 88% грошового забезпечення звужує права позивача. 
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при здійсненні перерахунку пенсії позивачу з 01 грудня 2019 року на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 у справі №300/864/22, у відповідача були відсутні правові підстави для обмеження її розміру 70% грошового забезпечення, з посиланням на частину 2 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (у редакції Закону №1166-VII). 
Таким чином, дії відповідача щодо зменшення відсотку грошового забезпечення з 88% на 70% при проведені перерахунку пенсії на підставі рішення суду від 14.03.2022 у справі №300/864/22 є протиправними, а тому відповідача необхідно зобов`язати здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача виходячи з 88% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. 
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для отримання позивачем пенсії у розмірі 88% від відповідних сум грошового забезпечення. 
Покликання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.01.2021 по справі №640/1744/20 є необґрунтованим та недоречним, оскільки такі стосуються відмінних за змістом правовідносин, що регулюються іншими нормативно-правовими актами. 
Тому, доводи апеляційної скарги позивача у відповідній частині є підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині, з наведених вище мотивів. 
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spai№) № 303-A, пункт 29). 
Також згідно з п.41 висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. 
З врахуванням усіх вищенаведених обставин справи та норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи в частині питання щодо зменшення позивачу розміру відсотків грошового забезпечення для перерахунку пенсії із 01.12.2019 року та прийняв рішення в цій частині з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення. 
У решта частині позовних вимог суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в решта частині необхідно залишити без змін. 
Таким чином, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задоволити частково. 
Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, то відповідно до ст.139 КАС України необхідно вирішити питання судових витрат, а саме: із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню вся сума судового збору в розмірі 992,40 грн. сплаченого за подання позовної заяви та сума 1488,60 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року в адміністративній справі №300/2464/2 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій – скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення відсотку грошового забезпечення з 88% на 70% при проведені перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року, та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 88% сум грошового забезпечення з 01 грудня 2019 року – і в цій частині прийняти нову постанову. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення відсотку грошового забезпечення з 88% на 70% при проведені перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 88% сум грошового забезпечення з 01 грудня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року в адміністративній справі №300/2464/22 – залишити без змін. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 496 грн. 20 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 1488 грн. 60 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль