Дата документу 29.03.2023 Справа № 334/1859/22

Запорізький Апеляційний суд 

 
ЄУН 334/1859/22	Головуючий у 1-й інстанції Філіпова І.М.	
Пр. № 22-ц/807/710/23	Повний текст ухвали складено 23.01.2023 року.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2023 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                                Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини 
ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 1-2), якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 07.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Філіпову І.М. (а.с. 9).
08 червня 2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ №334/1859/22 (а.с. 11) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 07.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд судового наказу №334/1859/22 від 08.06.2022 року за нововиявленими обставинами (а.с. 18-21), в якій останній просив прийняти дану заяву до розгляду, судовий наказ у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу
В обґрунтування вищвказаної заяви ОСОБА_1 зазначав, що питання стягнення аліментів з одного з батьків залежить від встановлення факту, з ким із батьків проживають діти. При видачі судового наказу суд виходив з інформації, що дитина проживає з матір`ю та вказана інформація є достовірною. Проте вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки з 24.02.2022 року по теперішній час дитина проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні. Заявник регулярно бере участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини, організовує її розвиток, оздоровлення та лікування. До 24.02.2022 року матеріальну допомогу на утримання дитини він надавав ОСОБА_2 безпосередньо готівкою чи на її картковий рахунок.
До 24.02.2022 року дитина дійсно постійно проживала з матір`ю, проте з початком збройної агресії російської федерації, враховуючи характер місця роботи (служби) матері, яка не дозволяє у такий час належним чином виконувати обов`язки по утриманню та догляду за дитиною, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я дитини, вони домовилися, що дитина буде проживати з батьком. З цього часу дитина проживає разом з заявником та його батьками, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Таким чином, обставини, викладені у заяві ОСОБА_2 про стягнення аліментів, не відповідають дійсності, дитина проживає разом з батьком, тому він просив скасувати судовий наказ та прийняти нове рішення про відмову у видачі судового наказу.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено суддю суду першої інстанції Філіпову І.М. (а.с. 17).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року (а.с. 93-95) у задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні,  ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 96-103) просив ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2022 року у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким вищезазначену заяву задовольнити та скасувати вказаний судовий наказ у цій справі. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 104).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09 лютого 2023 року (а.с. 108), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 109), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень). 
Стягувач ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Приладишеву Н.Г. подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (а.с. 119-136). 
У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи особисто в його електронному кабінеті (а.с. 112) та через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, боржник ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю боржника ОСОБА_1 за присутності представника останнього – адвоката Лєскіна М.С. (а.с. 131), стягувача ОСОБА_2  та представника останньої -  – адвоката Приладишевої Н.Г. (а.с. 126). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали…, постанови….
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви боржника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року у цій справі, керувався ст.ст. 161, 170, 260, 423, 429 ЦПК України та виходив із такого.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (копія а.с.6).
До 24.02.2022 року малолітній ОСОБА_3 проживав з матір`ю та з липня 2022 року по теперішній час дитина знову проживає з матір`ю, вказані обставини визнані обома сторонами.
У судовому засіданні 14.09.2022 року ОСОБА_1 пояснив, що у зв`язку з початком війни було прийнято спільне рішення, що син буде проживати з його батьками на дачі у с. Вільноуланівське, Вільнянського району, Запорізької області. Він зажди добровільно надавав матеріальну допомогу сину, не було суперечок щодо місця проживання сина чи розміру аліментів. Син проживав з ним з 24.02.2022 року по 08.07.2022 року, коли колишня дружина його забрала, наразі син живе з матір`ю. ОСОБА_2 приїздила провідувати сина приблизно один раз на два тижні, грошей чи продуктів харчування не передавала. Він приїздив на дачу до батьків один раз на тиждень, привозив продукти харчування та інші необхідні речі, у інший час був зайнятий у м. Запоріжжя, є адвокатом, у вказаний період активно займався волонтерською діяльністю. За оскаржуваним наказом аліменти з нього стягнуті, заборгованості немає.
У судовому засіданні 14.09.2022 року ОСОБА_2 пояснила, що вона є поліцейською, після оголошення воєнного стану за спільною згодою син став проживати з дідусем та бабусею на дачі, оскільки вона була постійно на чергуваннях. Вона купувала сину солодощі та іграшки, грошей не давала. На початку червня 2022 року вона сина забрала, а у липні 2022 року приїздила на дачу забрати речі.
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є батьком ОСОБА_1 25.02.2022 року син привіз до них на дачу онука. Син приїздив раз на тиждень, привозив продукти за переліком, який складала попередньо бабуся. До 06.07.2022 року онук проживав разом ним та його дружиною, потім приїхала мати та забрала онука до Запоріжжя.
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сусідом по дачі ОСОБА_5 , добре знайомі. Весною з Поляковими проживав онук, син інколи приїздив, а у липні 2022 року дитину забрали. Впевнений, що у червні 2022 року бачив хлопчика на дачі, тому що будував літній душ на ділянці ОСОБА_7 , а дитина йому заважала.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що мешкає у с. Віьноуланівське, сусідка ОСОБА_5 . З кінця лютого 2022 року по 2-3 липня 2022 року з Поляковими проживав їх онук, на початку липня бачила як дід з онуком йшов на риболовлю.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 24.02.2022 року їй подзвонив син, сказав, що треба забрати онука ОСОБА_9 до них на дачу в с. Вільноуланівське. Наступного дня привіз онука, побув кілька днів та повернувся до Запоріжжя. Син регулярно приїздив, привозив їм продукти харчування. Мати передавала онуку солодощі, після зустрічей з матір`ю онук повертався в нових речах, казав що мама купила. У червні 2022 року онук ще проживав з ними на дачі, 26.06.2022 року вони усі разом відмічали її день народження. 06.07.2022 року мати забрала онука.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що мешкає в одному будинку з ОСОБА_2 . Він після початку війни ОСОБА_9 він у дворі не бачив, кожного дня вигулює собаку, тому впевнений. Десь на початку літа, точніше не пам`ятає бачив ОСОБА_11 з сумкою та ОСОБА_9 , вона сказала, що вони повернулися додому. З того часу постійно бачить дитину у дворі.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_2 її дочка. Коли почалася війна, батьки вирішили відвезти онука на дачу заради його безпеки. Онук приїздив до дочки, вона купувала йому солодощі, необхідні речі, зошити для школи. 05.06.2022 року дочка забрала онука додому, свідок їх зустрічав вдома біля під`їзду. У червні 2022 року інша бабуся забирала онука до себе десь на тиждень.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Після початку війни бачив ОСОБА_11 , питав де подівся її син, казала що у бабусі зараз. 05.06.2022 року бачив ОСОБА_11 з сином, з машини діставали якісь речі, і бабуся їх біля під`їзду зустрічала. Дату пам`ятає точно, тому що у друга було день народження 03 червня.
Ч. 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої ст.161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Судовий наказ видано відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому його може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Копія судового наказу була направлена боржнику 10.06.2022 року (а.с.12), 15.06.2022 року ОСОБА_1 був ознайомлений з матеріалами справи (а.с.14), до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами звернувся 27.06.2022 року (а.с.18). Зважаючи на викладене, строк подання заяви не пропущено.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках і своїх повнолітніх дітей. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.
Виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. Так за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі. Також батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором, стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.
За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.
Заявник вказував у заяві як нововиявлені обставини – проживання сина разом з ним на момент ухвалення судового наказу 08.06.2022 року. Проте судом першої інстанції правильно встановлено з пояснень сторін та свідків, що з 25.02.2022 року фактично дитина мешкала тимчасово з дідом та бабою у с. Вільноуланівське Вільнянського району, а батько періодично привозив продукти харчування та інші речі. Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, спростовують твердження щодо проживання дитини з батьком, оскільки у вказаний період мати також навідувала дитину та бачилася з нею у м. Запоріжжя, син залишалася з нею на ночівлю. Той факт, що дитина проживала разом з саме батьками ОСОБА_1 не дає підстав стверджувати, що дитина проживала з батьком.
Судом першої інстанції встановлено, що той факт, що батько періодично привозив продукти харчування лише підтверджує обставини щодо добровільного виконання обов`язку батьком щодо утримання неповнолітнього сина.
Щодо тверджень заявника, що мати забрала дитину у 08.07.2022 року, суд першої інстанції зазначав, що вказані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так само як і твердження матері, що дитину від бабусі та дідуся вона забрала на початку 05.06.2022 року, оскільки вказані обставини підтверджуються виключно показаннями свідків, які є суперечливими та не точними.
Проте, судом було однозначно встановлено, що малолітній ОСОБА_3 не проживав разом з батьком у 2022 році та за будь-яких обставин з липня 2022 року проживає з матір`ю ОСОБА_2 .
Окрім того, вказані обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених статтею 165 ЦПК України.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволенню у цій справі не підлягає.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 не спростовують фактичних обставин цієї справи, правильно встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуваної ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Так, апеляційним судом встановлено, що наявним у цій справі рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_1 (який є боржником у цій справі) до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 19.09.2017 року (копія а.с. 8), сам боржник ОСОБА_1 у своєму позові сам визнавав та суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення встановив, що «… після розірвання шлюбу малолітня дитина – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживатиме з матір`ю – ОСОБА_2 ».
В силу вимог ст. 183 ч. 5 СК України той із батьків дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї четверті…заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї четверті…заробітку заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення заінтересованих осіб (ст. 161 ч. 1 п. 4 ЦПК України).
Апеляційним судом встановлено, що відсутні неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм цивільного процесуального права судом першої інстанції, які б могли бути підставою для скасування апеляційним судом правильної по суті ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 . 
Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 . 
Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України (та зокрема наявність станом на дату видачі вищезазначеного судового наказу судом першої інстанції (08 червня 2022 року) будь-якого рішення будь-якого органу опіки і піклування чи будь-якого суду про визначення місця проживання дитини із батьком; відповідна довідка відповідного органу державної реєстрації про реєстрацію місця проживання дитини в установленому законом порядку за місцем реєстрації батька, будь-яке рішення будь-якого суду про встановлення факту проживання дитини саме із батьком) стороною боржника ОСОБА_1  апеляційному суду не надані.
Разом із тим, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги боржника апеляційним судом в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України було отримано витяг з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 142), яким додатково підтверджується правильність висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки з останнього вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою реєстрації місця проживання його матері  ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 , копія паспорту з відміткою про реєстрацію а.с. 3 зворот) – стягувача у цій справі.
В силу вимог ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (а дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату судового наказу 08.06.2022 року виповнилося повних 9 (дев`ять) років), є місце проживання її батьків (усиновителів) або одного з них, з ким вона проживає…
Батько дитини – боржник ОСОБА_1 станом на дату судового наказу 08.06.2022 року проживав окремо від дитини та був зареєстрований в установленому законом порядку за іншою, ніж дитина, адресою (паспорт з відміткою про реєстрацію боржника, копія а.с. 5 зворот). 
Належні, допустимі (письмові) докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. Оскільки, показами свідків не можна спростовувати письмові докази. Письмові докази мають спростовуватись лише іншими належними (письмовими) доказами. 
Само по собі тимчасове проживання дитини у деякий час під час воєнного стану в Україні за згодою батьків дитини у батьків батька дитини не свідчить про зміну постійного місця проживання цієї дитини із матір`ю, а тому не є нововиявленою обставиною у цій справі і тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави саме для скасування вищезазначеного правильного по суті судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з батька на користь матері судом першої інстанції, та, відповідно, для задоволення вищезазначеної заяви боржника у цій справі відсутні. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.
Крім того, встановлено, що боржником  ОСОБА_1  при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.с.101).
Проте, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови боржникові у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що виключним правом стягувача є право звертатись (не звертатись) у подальшому за примусовим виконанням вищезазначеного судового наказу та питання звільнення боржника від сплати аліментів за цим судовим наказом за будь-який період з будь-яких підстав вже є питанням виконання вказаного судового наказу та може вирішуватись у подальшому у позасудовому порядку за згодою стягувача та боржника чи у судовому порядку окремо від цієї справи. 
Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 30.03.2023 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.