ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року                                         м.Дніпро                     Справа №  908/1041/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),        
суддів Антоніка С.Г., Кощеєва І.М.  
секретар судового засідання Абадей М.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Айдинян Анжела Василівна (поза межами суду);
від відповідача: Бузівська Наталя Миколаївна (поза межами суду);
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 (повне рішення складено 19.09.2022, суддя Мірошниченко М.В.) у справі №908/1041/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт», м. Дніпро
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», м. Запоріжжя
про стягнення 261 129,19 грн 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на свою користь заборгованості в розмірі 234 000,00 грн, 24 917,41 грн  інфляційних втрат,  2 211,78 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем виконання зобов`язання з оплати поставленого за видатковою та товарно – транспортною накладною №128 від 18.02.2022 товару на суму 234 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване недоведеністю позивачем господарських взаємовідносин з відповідачем щодо поставки товару на суму                 234 000,00 грн та виникнення у нього обов`язку з оплати. 
Не погодившись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22, ухвалити нове рішення про задоволення позову. До апеляційної скарги надане клопотання про виклик та допит як свідка ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          судом неповно та необ`єктивно досліджені докази, надані позивачем;
-          суд дійшов помилкового висновку, що видаткова накладна №128 від 18.02.2022 не є належним доказом поставки товару на суму 234  000,00 грн;
-          починаючи з 01.01.2015 довіреність не є обов`язковим документом для одержання товарно – матеріальних цінностей;
-          відсутність довіреності на отримання товару за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з його передачі, не може заперечувати господарську операцію;
-          здійснення поставки товару підтверджується товарно – транспортною накладною №128 від 18.02.2022, копією рахунку на оплату від 18.02.2022, копією податкової накладної з квитанцією про її реєстрацію;
-          у поданому відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факт поставки та отримання товару працівником відповідача ОСОБА_1 ;
-          відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису цієї особи, не може свідчити, що видаткова накладна є неналежним доказом у справі;
-           ОСОБА_1 станом на 18.02.2022 була працівником відповідача; між сторонами існували також інші договірні відносини, в яких від імені відповідача саме ОСОБА_1 отримувала товар, за який відповідач розрахувався (видаткова накладна №597 від 16.09.2021, ТТН №Р597 від 16.09.2021, видаткова накладна №716 від 29.10.2021, ТТН №716 від 29.10.2021);
-          печатка підприємства відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не належить до обов`язкових реквізитів первинних документів;
-          неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді: Антонік С.Г., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2022 зазначеною колегією суддів витребувано з Господарського суду Запорізької області справу №908/1041/22; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження справи до суду.
21.11.2022 справа №908/1041/22 надійшла до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2022 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22; зупинино дію рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 17.01.2023.
09.12.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить витребувати у відповідача:
- інформацію, чи є та/або була станом на 18.02.2022 ОСОБА_1 працівником Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» ;
- інформацію, яку посаду у відповідача обіймала ОСОБА_1 станом на 18.02.2022;
- належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують чи спростовують інформацію щодо запитань, наведених у пунктах 1,2;
- належним чином засвідчену копію посадової інструкції та/чи іншого документу, який регламентував функціональні обов`язки ОСОБА_1 як працівника Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» станом на 18.02.2022.
15.12.2022 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» адвоката Айдинян А.В. до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 17.01.2023, за її участю в режимі відеоконференцзв`язку, яке ухвалою суду від 19.12.2022 задоволено.
16.01.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 17.01.2023, у зв`язку зі зміною представника, якому необхідний час для ознайомлення з матеріалами справи. В цьому клопотанні заявлено про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції представника               ОСОБА_2 .
У судовому засіданні 17.01.2023 в зв`язку з неявкою представника відповідача розгляд апеляційної скарги відкладений у судове засідання на 07.03.2023, про що постановлено ухвалу від 17.01.2023; судове засідання у справі, призначене на 07.03.2023, визначено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» адвоката Айдинян А.В. та представника Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» адвоката Бузівської Н.М. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).
06.03.2023 від Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Враховуючи положення ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2022 у справі №908/1041/22, якою відповідачу встановлений п`ятиденний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, що він отримав 06.12.2022 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №4900098225965), відзив на апеляційну скаргу, сформований в системі «Електронний суд» 06.03.2023, залишається судом без розгляду як такий, що поданий з пропуском встановленого судом процесуального строку.
У судовому засіданні 07.03.2023 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні 07.03.2023 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
З огляду на положення ч.2 ст. 80 та ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України клопотання позивача про витребування доказів як таке, що подане з пропуском строків, визначених процесуальним законодавством, залишається судом без задоволення.
Апеляційний господарський суд звертає увагу, що доведення позовних вимог лежить на позивачеві, який має подати такі докази у встановлений законом процесуальний строк, а не після прийняття оскаржуваного рішення на спростування позиції суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання.
Позивачем у строк, встановлений Господарським процесуальним кодексом України для подання доказів, не надано до суду першої інстанції заяви свідка ОСОБА_1 , складеної відповідно до ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, тому судом відмовляється в задоволенні клопотання від 18.10.2022 про її виклик до суду для допиту.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до видаткової та товарно – транспортної накладної №128 від 18.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега пласт», як зазначає позивач, поставлено Приватному акціонерному товариству «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» товар (контейнер МКР-2с-1,0-(75х75-140) п/е вкл в кількості 1 500 шт. за ціною 130,00 грн без ПДВ) на загальну суму 234 000,00 грн з ПДВ.
В графі «отримав» зазначених документів міститься підпис ОСОБА_1 (без зазначення посади та повноважень на отримання товару).
На оплату товару позивачем виписано рахунок №105 від 18.02.2022 на суму             234 000,00 грн з ПДВ та цю суму складено податкову накладну №66 від 18.02.2022, яку зареєстровано 08.06.2022 о 09:40:02 в Єдиному реєстрі податковий накладних згідно наявної в матеріалах справи квитанції.
22.06.2022 позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу від 21.06.2022, в якій він просив негайно з моменту отримання даної вимоги погасити заборгованість за товар, переданий відповідно до видаткової та товарно – транспортної накладної №128 від 18.02.2022 в сумі 234  000,00 грн.
Відповідач відповіді на претензію не надав, борг в сумі 234  000,00 грн не сплатив, що стало підставою для звернення з позовом у справі №908/1041/22.
Згідно заявлених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 234  000,00 грн, а також інфляційні втрати за період прострочення: березень 2022 року – травень 2022 року в сумі 24  917,41 грн, 3% річних за період прострочення з 20.02.2022 до 14.06.2022 в сумі 2  211,78 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
З характеру спірних правовідносин правовідносини, на які посилається позивач, вбачається, що вони є відносинами з постачання товару.
У заяві про усунення недоліків від 19.07.2022 позивачем зазначено, що договору №1196 від 10.09.2020, на який міститься посилання у видатковій накладній №128 від 18.02.2022, у письмовій формі не існує, тобто мав місце правочин у спрощений спосіб.
За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.  Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу  України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Положеннями ч.1 ст. 19 та ч. 1, 2 статті 67 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Частина 1 ст. 180 Господарського кодексу України визначає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у  спрощений спосіб,  тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, за приписами ч. 2 даної статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно з ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Статтею 241 Цивільного кодексу України встановлено що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилаючись на отримання товару представником відповідача, позивач повинен був надати докази на підтвердження того, що Бондар Т.М. була уповноважена отримувати товар від імені відповідача. Натомість у видатковій накладній №128 від 18.02.2022 відсутнє посилання на посаду Бондар Т.М. або довіреність, на підставі якої вона діяла. На видатковій накладній також відсутня печатка відповідача.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар, не може свідчити, що такі видаткові накладні є неналежними доказами. Також позивач посилається на ч.ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та зазначає, що печатка підприємства є додатковим реквізитом, тому не є обов`язковою.
Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відображають реальні господарські операції та відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.
У постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №915/905/16 вказано, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.
Суб`єкти господарської діяльності здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи та оформлення господарських операцій тощо.
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19.
Як вбачається з матеріалів справи №908/1041/22, відповідач заперечує отримання товару за видатковою накладною №128 від 18.02.2022. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що жодну особу, в тому числі ОСОБА_1 , на отримання товару не уповноважував; згідно відомостей бухгалтерського обліку кредиторська/дебіторська заборгованість по договорам надходження ТМЦ/виконання робіт по Товариству з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» відсутня.
Апеляційний господарський суд зазначає, що позивачем іншими доказами (матеріальними перепустками на ввезення, актами приймання продукції тощо) поставка спірного товару або вчинення відповідачем дій, які свідчать про його прийняття, не доведена, як і не доведено, що ОСОБА_1 мала відношення до відповідача станом на 18.02.2022 (позивач не скористався правом витребування цих доказів у відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідно до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України); посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 як працівник відповідача отримувала товар за іншими видатковими накладними у 2021 році, не підтверджує її повноважень на час складання видаткової накладної № 128 від 18.02.2022. Доводи позивача про те, що довіреність ОСОБА_1 була оглянута позивачем при передачі товару, не підтверджені; рахунок на оплату №105 від 18.02.2022 є одностороннім документом; податкова накладна №66 від 18.02.2022 не підтверджує вчинення господарської операції з боку відповідача; товарно – транспортна накладна №128 від 18.02.2022 як і видаткова накладна №128 від 18.02.2022 містить лише підпис Бондар Т.М.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що жодних доказів на підтвердження визнання вказаного правочину з боку відповідача позивачем не надано. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 дійшла висновку, що податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.
Відповідно до відповіді Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 15.09.2022, наданої на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.09.2022 у справі №908/1041/22, підприємством ТОВ «Омега пласт» протягом лютого 2022 року було складено податкову накладну №66 від 18.02.2022 (дата реєстрації 08.06.2022 09:40:02) на загальну суму 234 000,00 (сума ПДВ 39 000,00 грн.); у ході опрацювання декларацій з ПДВ за період лютий-липень 2022 року та додатків, що є їхньою невід`ємною частиною, не встановлено включення до складу податкового кредиту ПрАТ «ММК ім. Ілліча» сум по взаємовідносинам із даним контрагентом за період, зазначений у запиті.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надав належних доказів на підтвердження господарських взаємовідносин з відповідачем щодо поставки відповідачу товару на суму  234 000,00 грн та, відповідно, виникнення у відповідача обов`язку оплатити цей товар.
Згідно  ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача судом не встановлений, підстави для стягнення 3% пічних та інфляційних втрат відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються викладеним.
Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені   ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі відсутні.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -   
   
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега пласт» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22 залишити без змін.
Поновити дію рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2022 у справі №908/1041/22.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта – Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега пласт».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 13.03.2023.

Головуючий суддя                                                                     Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                             С.Г. Антонік

Суддя                                                                                             І.М. Кощеєв