Справа № 305/1240/22

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
    
01.02.2023                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Репарюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою Репарюк Олесі Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

       Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

       Відповідно до постанови, -  ОСОБА_1 , 22 червня 2022 року, о 23 годині 30 хвилин, в смт. Ясіня, по вул. Боркан Рахівського району Закарпатської області керував автомобілем марки Шкода, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.

       Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та провадження по справі закрити. Вважає, що постанова прийнята з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. 

       Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, - справу було розглянуто за відсутності  ОСОБА_1 , в постанові суду вказано, що його повідомлено смс-повідомленням, однак це не відповідає дійсності, оскільки даний номер не належить ОСОБА_1 . Насправді номер телефону належить гр. ОСОБА_3 . Копію постанови отримав 19.08.2022 року про що свідчить штамп на конверті.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а підстави для задоволення апеляційної скарги наступні.
       Так, з матеріалів справи вбачається, що постанова Рахівського районного суду від 29.07.2022 року розглянута у його відсутності, суд про розгляд справи належним чином не повідомив. Як вбачається з надісланого смс-повідомлення на номер телефону, який належить не ОСОБА_1 , а свідку ОСОБА_3 . Копію постанови отримав 19.08.2022 року про що свідчить штамп на конверті, у зв`язку з чим доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу.

       Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу – поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №239660 від 23.06.2022 року, - ОСОБА_1 , 22 червня 2022 року, о 23 годині 30 хвилин, в смт. Ясіня, по вул. Боркан Рахівського району Закарпатської області керував автомобілем марки Шкода, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився.
       Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
       Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.
       За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
       Судом першої інстанції, при визнанні ОСОБА_1 винним у відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, не взято до уваги відеозапис на диску, що міститься в матеріалах справи про те, що ОСОБА_1 неодноразово дув у алкотестер, а відмовився від подальшого проходження огляду вказаним чином після пропозиції повторно подути в тестер десь в десяте.

       Пройти обстеження на стан сп`яніння іншим способом ОСОБА_1 не пропонувалося, про що чітко свідчить відеозапис.

       Так, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП поліцейські повинні дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів.

       Всупереч вимог ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 не було надано можливості скористатися правовою допомогою, а невжиття поліцейським дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги тягне за собою закриття справи про адмінправопорушення (постанова Верховного суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду № 524/9827/16-а від 18.02.2020).

       Порушення поліцейським Інструкцій та Порядку при здійсненні огляду, направлення на огляд та оформлення його результатів, в тому числі оформлення відмови від проходження огляду, тяггне за собою визнання недійсними результату огляду, порушення порядку складення протоколу і як наслідок звільнення від адміністративної відповідальності особи в суді.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 09.11.2015року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 8 Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння або незгоди з результатами проведеного огляду є обов`язковим.

Згідно п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. N1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду.

У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якою долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. У відповідності до п. 6 Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Як вбачається із змісту протоколу серії ААБ №239660 від 23.06.2022 року та додатків до нього поліцейськими вищенаведених вимог не було дотримано.

Поліцейським не доведено факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не доведено, що працівник поліції пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, що є обов`язковим. 

На відео, яке долучено до матеріалів справи, зафіксовано тільки проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та подальша відмова від його проходження вже в приміщенні медичного закладу.

Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння виписане поліцейським о 01 год. 50 хв. З відповіді Рахівської РЛ на адвокатський запит слідує, що ОСОБА_1 о 01 год. 35 хв. вже був доставлений в районну лікарню, а таке направлення повинно було виписуватись водію на місці зупинки транспортного засобу при відмові від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння водієм на місці зупинки. Вказана обставина тільки підтверджує той факт, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом працівниками поліції не зупинявся, а також те, що йому не пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що являється грубим порушенням.

Письмові покази свідка ОСОБА_3 які суд першої інстанції також взяв до уваги як доказ вчиненні ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, також стверджують те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_4 не зупинявся працівниками поліції. Адже, ОСОБА_3 у своїй письмовій заяві суду зазначив, що ОСОБА_1 знаходився на території його приватного будинку, а не показав, що автомобіль ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції. Також, сам ОСОБА_5 ствердив, що на території подвір`я ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не освідчували, та не вказав те, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля. 

Окрім того, на думку суду, покази ОСОБА_3 не могли братися судом до уваги як свідка, оскільки той не був допитаний в судовому засіданні та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. В той вечір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникла суперечка яка переросла в бійку, тому ОСОБА_3 міг дати компрометуючі покази проти ОСОБА_1 , отже є сумніви щодо неупередженості його показів та засвідчення факту відмови в протоколі. Покази такого свідка можуть братися до уваги тільки після безпосереднього його допиту та попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів (ст.384 КК України).

Також, відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, - включення портативного відео реєстратора відбувається з моменти початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Посадовою особою яка складала протокол, не додано до матеріалів справи відео, яке б підтверджувало факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та той факт, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння при зупинці автомобіля. Як об`єктивно вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з моменту початку виконання службових обов`язків поліцейськими велася не з моменту початку виконання ними службових обов`язків (рух транспортного засобу, зупинка), а здійснена епізодично, вже тоді коли ОСОБА_1 було доставлено до Рахівської районної лікарні. Також на ньому не зафіксована присутність на місці зупинки транспортного засобу під час огляду та оформленні протоколу свідків, що фактично нівелює належність та допустимість самого протоколу та письмових показів ОСОБА_3 , та самого відеозапису, як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, які судом першої інстанції взято за основу доказів.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про неналежність та недопустимість долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозапису з нагрудної камери працівників поліції.
       Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
       Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КПК України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху,  тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля – евакуатора.         Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння.
Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення ОСОБА_1   від керування автомобілем, внаслідок знаходженні його у стані алкогольного сп`яніння, тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №239660 від 23.06.2022 року, так і матеріали адміністративної справи – не містять.
Отже,  ОСОБА_1   після складення зазначеного протоколу міг без будь-яких перешкод продовжити реально керувати транспортним засобом.
       Таким чином за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про відсутність належних і достатніх доказів для висновку про те, що ОСОБА_1  керував автомобілем за встановлених судом першої інстанції обставин.
       Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
       Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
       Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
       Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).
       У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
       У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
       Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
       Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.
Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а постанова судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
        Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Поновити Репарюк Олесі Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу Репарюк Олесі Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2022 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.                     

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага