КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
справа №759/1512/21                                                                               Головуючий у суді І інстанції Горбенко Н.О.
провадження №22-ц/824/4106/2023                                                          Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 січня 2023 року                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Суханової Є.М., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинського районної у м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В січні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 55590114 від 09.12.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 39601752, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК « Стандарт Кепітал», яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006 року та також у своїх вимогах просять стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками кв. АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Клінічним санаторієм «Перемога» м. Київ від 29.12.2006 року. Зазначене право власності було грубо порушено відповідачами. Так, відповідно до інформаційної довідки №236974273 від 15.12.2020 року - 04.12.2020 року Державним реєстратором Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. була здійснена протиправна дія в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, стосовно нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме кв. АДРЕСА_1 , яка належить позивачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006 року, а саме прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Так, підставою для державної реєстрації став: договір іпотеки, серія та номер: 1576, виданий 24.04.2007 року, видавник: ПН КМНО Коткова О.А.; форма власності: приватна; власники: ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал». Позивачі вважають, що вказана дія з боку відповідачів є незаконною та має бути скасована, оскільки вважають , що на нерухоме майно, яке було ніби незаконно зареєстровано за ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт кепітал" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та на неї взагалі не може бути звернуте стягнення. Крім того, державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення про право власності відповідача на квартиру за відсутності доказів надсилання та отримання вимоги позивачами про усунення порушень відповідно до Закону України «Про іпотеку». У зв`язку з вищевикладеним просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції помилково застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16 та від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, де предметом спору були державні акти на право користування земельними ділянками, із земельних правовідносин, які жодним чином не стосувалися іпотечних правовідносин у даній цивільній справі, що виникли з іпотечного застереження за іпотечним договором в забезпечення споживчого кредитного договору.
Вважає, що для встановлення належного способу захисту у спірних іпотечних правовідносинах суд першої інстанції мав застосувати постанову Верховного Суду від 08.07.2020 року у цивільній справі № 127/27504/17 провадження № 61-3939св20, в якій вирішувалось питання щодо належності позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за іпотечним договором.
Щодо незаконності нарахування процентів, кредиту за кредитним договором № 37/11/07-СС від 24.04.2007 року станом на 2020 рік в незаконно збільшеній сумі 1 292 571 грн 48 коп. у вимогах і в довідці про заборгованість сформованої відповідача-1, зазначає, що у кредитора за кредитним договором № 37/11/07-СС від 24.04.2007 року припинилося право нараховувати проценти, пеню, штрафи, кредит, оскільки ВАТ "Кредитпромбанк" у 2012 році пред`явив до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позовні вимоги про дострокове стягнення всього кредиту, процентів, пені, штрафу згідно з ч. 2 ст. ст. 1050 ЦК України, та згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2012 року у справі № 2608/4682/12 за позовом ВАТ "Кредитпромбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, було достроково стягнено весь кредит, проценти, пеня, штраф за кредитним договором №37/11/07-СС від 24.04.2007 року в сумі 590408,65 грн, в погашення чого було звернено стягнення на іпотечну квартиру АДРЕСА_1 .
Вказує також, що на момент прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. оспорюваного рішення від 09.12.2020 року співпозивачка ОСОБА_2 була позичальницею за споживчим кредитом і одночасно співвласницею іпотечної квартири АДРЕСА_1 , і ця квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, ОСОБА_2 має зареєстроване постійне місце проживання в цій квартирі та не має у своїй власності іншого житла, яке б належало їй на праві власності, тому вважає, що на ОСОБА_2 як співвласницю цієї квартири поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив обставину щодо неотримання позивачами вимог ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт кепітал", оскільки відправник вказав в даних адресата - позивача номер телефону не отримувача-позивача, а відправника - відповідача-1, а тому ОСОБА_1 не знала і не могла знати про надходження на її адресу конвертів з вимогами. Враховуючи наведене, вважає, що суд помилково встановив ту обставину про нібито ухилення позивачами від отримання конвертів направлених відповідачем-1 на адресу позивачів.
Зазначає також те, що в матеріалах справи наявна довідка про зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини позивача ОСОБА_1 , що підтверджує, що станом на 09.12.2020 року було зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини, права якої на користування квартирою було порушено оспорюваним рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., яке було прийняте без дозволу органу опіки і піклування на вчинення правочину щодо квартири в якій зареєстрована неповнолітня дитина, чи порушено підпункт 1.8 пункту 1 глави 2 розділу ІІ "Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України".
Також вказує, що оспорюваним рішенням про державну реєстрацію від 09.12.2020 року, державний реєстратор допустив стягнення на іпотечну квартиру позивачів з пропуском 3 річного строку давності на стягнення за іпотечним договором від 24.04.2007 року, який був укладений на строк до 24.04.2015 року.
Відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачами спосіб захисту прав щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності не відповідає способам захисту прав, визначених законодавством.
Такі висновки судувідповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Положеннями статті 37 вказаного Закону визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Підпунктом 1 пункту 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюту, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є суб`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
Пунктом 4 вищевказаного Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Згідно частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Таким чином, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Встановлено, що 24.04.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 37/11/07-СС від 24.04.2007 року, відповідно до якого позивачеві передбачалась видача кредиту у розмірі 25000 доларів США на строк до 23.04.2015 року зі сплатою 1,83 % річних.
24.04.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 37/11/111/07-СС, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Котковою О.А., за реєстровим № 7090, за умовами якого позивачі передали ПАТ «Кредитпромбанк» в іпотеку квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_1 .
26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1441, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором.
ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами.
До ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до позивачів щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за Кредитним договором та договорами забезпечення.
Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №2260/К від 17.06.2020 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. 17.06.2020 року за реєстровим номером №686, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРІНГОВАЯ КОМПАНІЯ «СТАНДАРТ КЕПІТАЛ» набуло права вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором.
З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Греченою Р.Т. направлялось на ім`я та адресу позивачів вимогу № 24/06/20-29 від 24.06.2020 року та вимогу № 10/08/20-05 від 10.08.2020 року, в яких зокрема зазначено, що враховуючи той факт, що позичальником не виконуються умови Кредитного договору, наявна непогашена прострочена заборгованість в сумі 1 292 571 грн 48 коп., то ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал" як Новий кредитор та Іпотекодержатель вимагає від Боржника протягом 30 календарних днів сплатити заборгованість за Кредитним договором (а.с. 122-129 т.1).
В матеріалах справи міститься повідомлення про ТОВ "ФК "Стандарт Кепітал" про заміну кредитора у зобов'язані вих. 24/06/20-30 від 24.06.2020 року, яке було направлено на адресу позивачів (а.с. 164-170 т. 1)
04.12.2020 року Державним реєстратором Приватним нотаріусом КМНО Гречаною Р.Т. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55590114 від 09.12.2020 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що на предмет іпотеки розповсюджується заборона на звернення стягнення майна згідно Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, серед додатків до позовної заяви було додано копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 10 серпня 2012 року з актовим записом № 808 (а.с. 19 том 1), тобто майновий поручитель - ОСОБА_5 під час зареєстрованого шлюбу набула інше майно житлової нерухомості в спільну сумісну власність подружжя.
В матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_4 виявлено нерухоме житлове майно, а саме двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , придбану на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року.
Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Узагальнюючи вищенаведене, шлюб укладено у 2012 році, житлове майно придбано у 2016 році, тобто на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому у ОСОБА_6 є інше, крім предмета іпотеки, нерухоме житлове майно.
У постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15-ц зазначено, що для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності дозволу Органу опіки та піклування як на підставу скасування державної реєстрації права власності, оскільки в матеріалах справи наявна довідка про зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини позивача ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки спеціальними нормативно-правовими актами щодо державної реєстрації права власності за іпотекодержателем в рамках звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачено вимогу про попереднє погодження з Органами опіки та піклування або Службою по справам дітей та сім`ї, тому відсутність зазначеного вище дозволу на який вказує апелянт, не є підставою для скасування державної реєстрації права власності. Крім того неповнолітня дитина була зареєстрована вже після укладення договору іпотеки.
Доводи апеляційної скарги стосовно неотримання позивачами вимог ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт кепітал", оскільки відправник вказав в даних адресата - позивача номер телефону не отримувача-позивача, а відправника - відповідача-1 ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал", а тому ОСОБА_1 не знала і не могла знати про надходження на її адресу конвертів з вимогами, колегія суддів вважає безпідставними та такі твердження спростовуються матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів справи, після встановлення факту порушення боржником кредитного договору ТОВ "Факторингова компанія "Стандарт Кепітал", направило на ім`я та адресу позивачів (іпотекодавців): цінні листи з повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні № 24/06/20-30 від 24.06.2020 року (а.с. 164-170 т. 1); цінні листи з вимогою про усунення порушень умов Кредитного  договору № 24/06/20-29 від 24.06.2020 року (а.с. 171-177 том 1); цінні листи з повторною вимогою № 10/08/20-05 від 10 серпня 2020 року (а.с. 178-184 том 1). Однак позивачі вищезазначені листи не отримали (а.с. 185-196 том 1). Адреси в листах зазначені: АДРЕСА_3 .
Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.
В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.
За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.
При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.
Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 провадження 14-711цс19.
Отже, апеляційний суд вважає, що зважаючи на правильність вказаних адрес боржників, вони є повідомлені належним чином.
Доводи апеляційної скарги на неправильне посилання судом першої інстанції на постанови Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки це не є підставами для скасування рішення суду.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку".
Зважаючи на вищевикладене, колегія вважає, що апелянтом не було належним чином доведено своїх апеляційних вимог, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено «02» лютого 2023 року.
 
Головуючий суддя                                                                     Л.П. Сушко 
 
Судді                                                                                           О.І. Сліпченко 
 
                                                                                                     Є.М. Суханова