ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року	Львів	Справа № 157/1326/22 пров. № А/857/1577/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Матковської З.М., Улицького В.З.,
за участю секретаря                    Пославського Д.Б.,
представника апелянта           Маїло І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року (ухвалене головуючим – суддею Антонюк О.В. о 13 год. 12 хв. у м. Камінь-Каширський, повне судове рішення складено 27 грудня 2022 року) у справі № 157/1326/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:
поновити пропущений строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення;
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії DMV № 2114573 від 23.06.2021, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху притягуються водії, які керують транспортними засобами, а вона заперечує факт керування нею транспортним засобом, а тим більше у зазначені у протоколі дату та час. У зазначений у постанові про адміністративне правопорушення час та дату вона перебувала на робочому місці у бібліотеці у с. Видерта, а тому жодним автомобілем керувати не могла. На неї дійсно зареєстрований транспортний засіб марки «Ауді А4», н.з. НОМЕР_1 , зазначеним автомобілем користується її зять ОСОБА_2 , який також не міг у зазначений час та дату перебувати у м. Луцьку, оскільки він тоді із сім`єю перебував на відпочинку у туристичній базі «Шацькі озера» с. Світязь. Разом з цим, зрівнявши фотографію автомобіля, який порушив ПДР у м. Луцьку, та свій автомобіль, вона виявили, що це був двійник, оскільки у її автомобілі немає фаркопу, диски на колесах інші, є пошкодження, яких у її автомобілі, також немає, бампер інший, номерний знак закріплений по іншому та інші відмінності, про що її зять повідомив відразу у поліцію на «102». Вона не звернулася у строки, зазначені у КАСУ, до суду, оскільки, по-перше, не знала про наявність постанови, яку отримала лише 20.09.2022, і, по друге, чекали відповідь з поліції, яку отримали лише 19.10.2022 простим листом, а тому просить поновити строки на оскарження цієї постанови. Відповідь на звернення була адресована її зятю, оскільки це він звертався особисто до поліції на «102» 25.09.2022.
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23.12.2022 адміністративний позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії DMV №2114573 від 23.06.2021. Скасовано постанову Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради серії DMV №2114573 від 23.06.2021, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП ) - закрито.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що належних та достатніх доказів вчинення позивачкою правопорушення, відповідальність за яке встановлено ч. 3 ст. 122 КУпАП  не надано.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 23.06.2021 інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Борисовим А.В. було винесено постанову DMV №2200082 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, інспектором з паркування було встановлено, що 22.06.2021 о 10 год 51 хв за адресою: м. Луцьк, вулиця Степана Бандери, 8, особа, яка керувала автомобілем (водій) «AUDI А4» 1.8 д.н.з. НОМЕР_1 порушила правила зупинки, а саме здійснила зупинку транспортного заосбу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створила перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9. «и» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП , за що на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.
У постанові зазначається, що вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром BOSCH GLM 500. Фотозйомка (відеозапис) проводилися спецзасобом SAMSUNG.
Позивач вважаючи оскаржену постанову незаконною, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з п. 15.9 «и» ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 3 ст. 122 КУпАП  передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Приміткою до вказаної статті встановлено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису)
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 7 ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах) несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.
Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з положеннями ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
У позовній заяві скаржник вказує, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення правопорушення саме позивачем, оскільки у зазначений у постанові про адміністративне правопорушення час та дату вона перебувала на робочому місці у бібліотеці у с. Видерта, а тому жодним автомобілем керувати не могла. Також зазначає, що на неї дійсно зареєстрований транспортний засіб марки «Ауді А4», н.з. НОМЕР_1 , зазначеним автомобілем користується її зять ОСОБА_2 , який також не міг у зазначений час та дату перебувати у м. Луцьку, оскільки він тоді із сім`єю перебував на відпочинку у туристичній базі «Шацькі озера» с. Світязь. Разом з цим, зрівнявши фотографію автомобіля, який порушив ПДР у м. Луцьку, та свій автомобіль, вона виявили, що це був двійник, оскільки у її автомобілі немає фаркопу, диски на колесах інші, є пошкодження, яких у її автомобілі, також немає, бампер інший, номерний знак закріплений по іншому та інші відмінності, про що її зять повідомив відразу у поліцію на «102».
Вказане, на переконання позивача, виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 279-3 КпАП України відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:
абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;
абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
З наданих позивачкою у судовому засіданні в суді першої інстанції, доказів, зокрема, фотокарток, вбачається, що автомобіль, який порушив ПДР, має суттєві відмінності від належного їй автомобіля, зокрема у частині, наявності на транспортному засобі, який порушив ПДР, фаркопа, затемненого скла, тоді як в автомобілі позивачки фаркоп відсутній, скло не є затемнене, способу закріплення номерних знаків (на автомобіля позивачки без прикручування), також наявна різниця у колісних легкосплавних дисках автомобілів.
З пояснень у судовому засідання в суді першої інстанції, свідка ОСОБА_2 вбачається, що позивачка, яка є його тещею, надала йому у користування належний їй автомобіль «AUDI А4» 1.8 д.н.з. НОМЕР_1 та у зазначені у спірній постанові час та день, він керуючи автомобілем позивачки, знаходився у с. Світязь, а у м. Луцьку не був, а тому після отримання спірної постанови, виявивши різницю у характерних ознаках автомобіля, який порушив ПДР, та яким він керував, звернувся з цього приводу до поліції.
З листа Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 20.05.2022 № 3179/53/01-22 вбачається, що ОСОБА_2 , звертався до поліції по факту накладення на ОСОБА_1 штрафу, та було рекомендовано звернутися останній до суду для скасування постанови.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що номерні знаки, які належать транспортному засобу позивачки, протиправно використовуються іншими особами.
І хоча позивачка, як вона пояснила, після отримання 20.09.2022 спірної постанови від 23.06.2021 не зверталася до Департаменту муніципальної варти щодо скасування цим органом цієї постанови з тих підстав, що номерні знаки належного їй автомобіля протиправно використовуються іншою особою, наведені вище обставини свідчать про незаконність прийнятого відповідачем рішення.
Щодо доводів апелянта в частині пропуску строку звернення до суду то колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відтак згідно наведеної вище норми встановлено десятиденний строк для оскарження спірної постанови з дня вручення такого рішення (постанови).
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 23.06.2021 була їй надіслана лише 17.09.2022, тобто більше ніж понад рік, та як остання пояснила у судовому засіданні, постанову вона отримала 20.09.2022. Постанова була винесена без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Доводи відповідача про те, що постанова була надіслана власнику транспортного засобу та повернута до Департаменту за закінченням терміну зберігання у листопаді 2021 року жодними доказами не підтверджуються. Не спростовані відповідачем і доводи позивачки про отримання нею спірної постанови лише 20.09.2022.
Також вбачається, що з приводу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за зазначене адміністративне правопорушення, мало місце звернення 25.09.2022 з приводу накладеного штрафу до Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинські області, на яке було надіслано відповідь за підписом начальника РВП конвертом, дата на якому відсутня, з роз`ясненням звернутися до суду про оскарження спірної постанови.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суд з моменту отримання спірної постанови, однак на переконання суду такий строк було пропущено з поважних причин і відповідачем не спростовано.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року у справі № 157/1326/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року