Постанова 
Іменем України
 
22 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 755/13637/21
провадження № 61-10469св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Київська міська рада, Макарівська селищна рада Київської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду                                           від 09 вересня 2022 року в складі судді Музичко С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно.

 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 223 ЦПК України.
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 11 серпня 2022 року подала апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду за вх. № 63012, яку ухвалою від 07 вересня 2022 року залишено без руху.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 за вх. № ЕП-6950 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року повернуто заявнику.
 
Установивши, що апеляційну скаргу за вх. № ЕП-6950 подано заявником через Дніпровський районний суд міста Києва, тобто в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд з огляду на положення пункту 3 частини п`ятої статті 357 ЦПК України дійшов висновку про повернення цієї скарги.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 за вх. № 26477 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року повернуто заявнику.
 
Установивши, що апеляційну скаргу за вх. № 26477 подано заявником через Дніпровський районний суд міста Києва, тобто в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції,  апеляційний суд з огляду на положення пункту 3 частини п`ятої статті 357 ЦПК України дійшов висновку про повернення цієї скарги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року, постановлену за результатом розгляду її апеляційної скарги за вх. № 26477, в якій просила її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду              від 09 вересня 2022 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про повернення апеляційної скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що не погодившись із ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року, позивач 10 серпня 2022 року подала апеляційну скаргу (вх. № 26477) на вказане судове рішення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Водночас позивач направила примірник апеляційної скарги і до суду першої інстанції, тим самим застерігаючи видачу судом відповідачу судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили для подальшого оформлення спадкових прав у нотаріуса.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 223 ЦПК України.
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала три апеляційні скарги однакового змісту.
 
Так, 11 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду за вх. № 63012, яку ухвалою від 07 вересня 2022 року залишено без руху.
 
Водночас ОСОБА_1 подала дві аналогічні апеляційні скарги (вх. № ЕП-6950 та № 26477) на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва                              від 28 липня 2022 року до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва.
 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 за вх. № ЕП-6950 та за вх. № 26477 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року повернуто заявнику на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1                (вх. № 63012) на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва                                від 28 липня 2022 року та постановою від 08 лютого 2023 року розглянуто її скаргу по суті.
 
Мотивувальна частина 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За положеннями пункту 3 частини першої та частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвал суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Статтею 355 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
 
Разом з цим згідно з частиною першою статті 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
 
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Отже, у розділі «Перехідні положення» ЦПК України врегульовано питання подання учасниками справи апеляційних і касаційних скарг до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а саме, як безпосередньо до апеляційного суду, так і через відповідний суд першої інстанції.
 
Верховний Суд зауважує, що станом на час звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не функціонувала і не функціонує у повному обсязі на даний час.
 
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).
 
Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосередньо подавати апеляційну скаргу до апеляційного суду, так і подавати її через місцевий суд.
 
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року (справа № 145/1330/17, провадження № 14-549цс19).
 
Враховуючи зазначене, висновок апеляційного суду про те, що апеляційну скаргу за вх. № 26477 подано заявником через Дніпровський районний суд міста Києва, тобто в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції, наслідком чого є повернення цієї скарги заявнику на підставі пункту 3 частини 5 статті 357 ЦПК України, не ґрунтується на вимогах процесуального закону.
 
Водночас відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Переглядаючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, керуючись положеннями частини третьої статті 400 ЦПК України, дійшла висновку про необхідність виходу за межі доводів касаційної скарги з огляду на таке.
 
У справі, що переглядається, встановлено, що оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення ОСОБА_1 її апеляційної скарги постановлена суддею-доповідачем одноособово.
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України                   від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Відкриття апеляційного провадження у справі слід розглядати як сукупність передбачених процесуальним законом послідовних дій суду апеляційної інстанції, які розпочинаються визначенням колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи та завершуються постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги, про відкриття або про відмову у відкритті апеляційного провадження. Відкриття апеляційного провадження є підставою для переходу до іншої стадії судового процесу - апеляційного розгляду, порядок проведення якої регламентований параграфом 3 глави 1 розділу V ЦПК України.
 
ЦПК України у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року, передбачав вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, залишення апеляційної скарги без руху або повернення скарги суддею-доповідачем одноособово, про що було чітко вказано у частині п`ятій статті 297 цього Кодексу. 
 
ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, регулює це питання по-іншому: питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України);
 
Отже, з 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
 
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у главі 3 розділу 1 «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з нормою вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції   у складі трьох суддів.
 
Регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, і ті, які вирішує суд апеляційної інстанції.
 
Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. 
 
Водночас ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткових зусиль для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів.
 
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що зазначені питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у главі 1 «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
 
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20).
Всупереч наведеним нормам процесуального права суд апеляційної інстанції неповноважним складом суду - суддею-доповідачем одноособово постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 26477)                        на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року повернув заявнику, хоча підстави для її повернення мав оцінити суд апеляційної інстанції у складі колегії з трьох суддів.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами першою, третьою - четвертою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої частини шостої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене наявні підстави для часткового задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
 
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Київського апеляційного суду     від 31 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 63012) на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року.
 
За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, ОСОБА_1 в апеляційному порядку відновила права, порушені залишенням без розгляду її позову ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року.
 
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові              від 20 вересня 2018 року № 751/3840/15-ц.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи.
 
Аналогічного висновку дійшов  Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року (справа               № 530/1731/16-ц, провадження № 61-39028св18).
 
Оскільки розгляд даної справи не закінчений, судове рішення по суті не ухвалено, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року про повернення апеляційні скарги ОСОБА_1  за вхідним № 26477 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року скасувати.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта    В. В. Шипович