ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року	Львів	Справа № 380/12620/22 пров. № А/857/1039/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Юник А.А.

за участю представників:
позивача –  Петрик І.Я.
відповідача –  Кундельський В.І., Шимон І.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу  Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року (головуючий суддя Потабенко В.А., м.Львів, проголошено 13:25:19) у справі № 380/12620/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

12.09.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив: скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 17.08.2022 №273 про застосування до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції; скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України «По особовому складу» від 17.08.2022 №306 о/с про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України; поновити капітана поліції ОСОБА_1 в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України; стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.08.2022.
Позов обгрунтовує тим, що оскаржуваний наказ від 17.08.2022 №273 не містить жодної інформації, який саме обов`язок поліцейського, передбачений ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», порушений позивачем. В основу висновку службового розслідування покладено факт затримання ОСОБА_1 , повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначений вище наказ не містить інших обставин, ніж як факт проведення досудового розслідування кримінального провадження № 42022140000000207 від 20.07.2022 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України, і про інші будь-які факти, які б свідчили про вчинення ним дій, які можна кваліфікувати як дисциплінарний проступок, у вказаних документах не йдеться. Звертає увагу суду, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки вину її у вчиненні злочину не буде доведено у встановленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Також наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 6 ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження та якому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від посади, а не звільненню зі служби в поліції. Крім того, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення не застосовується до поліцейського, вина якого не встановлена у визначеному законом порядку. Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейського недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Вважає, що необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення, у чому саме полягає його вина, однак, Департаментом внутрішньої безпеки це зроблено не було. Враховуючи викладені обставини, підстави для звільнення ОСОБА_1 за відсутності беззаперечних доказів причетності останнього до вчинення дисциплінарного проступку та за наявності кримінального провадження без обвинувального вироку у відповідача – відсутні.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 17.08.2022 №273 про застосування до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України «По особовому складу» від 17.08.2022 №306 о/с про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Поновлено капітана поліції ОСОБА_1 в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 18.08.2022. Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2022 по 21.12.2022 в сумі 57720 (п`ятдесят сім тисяч сімсот двадцять) гривень 60 коп.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що кримінальне правопорушення, за яким ОСОБА_1 оголошено підозру та затримано в рамках кримінального провадження № 42022140000000207, та дисциплінарний проступок, вчинений такою особою, мають різну правову природу. Позивача було звільнено зі служби в поліції не в зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо нього, а в зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку – грубого порушення службової дисципліни. Зокрема, в ході проведеного службового розслідування встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 8, п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, п. 2 ч. 1 ст. 23, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, абзаців 1, 2, 5 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, п. п. 1, 6, 12 розділу І, п. 2 розділу II Положення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 № 83 (зі змінами) та п. п. 1, 2, 32 Посадових інструкцій, затверджених начальником Львівського управління полковником поліції Романом Турчаком від 03.09.2021, що виразилося у вступі в неслужбові стосунки з гр. ОСОБА_2 , як наслідок ОСОБА_1 був затриманий працівниками УСБУ у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львів, у межах кримінального провадження №42022140000000207 від 20.07.2022. Вказана подія набула суспільного резонансу та призвела до висвітлення у мережі Інтернет негативного впливу на формування громадської думки щодо стану правопорядку і діяльності як Департаменту, так і Національної поліції України загалом, дискредитації поліції, що завдає суттєвої шкоди авторитету Національної поліції України та підриває довіру громадян до неї. Зокрема, 30.07.2022 у кримінальному провадженні №42022140000000207 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 208 тис. грн. Апелянт зазначає, що відповідно до п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами. Згідно п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських за будь яких обставин і відносно будь якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. Аналіз положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Правил етичної поведінки поліцейських є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Так, відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також  у  вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи - порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, у тому числі звільнення з органів внутрішніх справ. Звертає увагу, що в матеріалах службового розслідування містяться протоколи оперативних нарад при начальникові Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо необхідності дотримання законності під час реєстрації, розгляду та прийняття рішень за заявами та повідомленнями громадян, в яких містяться ознаки кримінальних правопорушень, та про дотримання поліцейськими службової дисципліни, з якими позивач ознайомлений належним чином. Крім того, позивач попереджений про особисту відповідальність за несвоєчасне, неякісне та неналежне виконання прописаних у протоколі запланованих заходів, що підтверджується особистим його підписом. Склад дисциплінарного проступку у діях позивача був встановлений службовим розслідуванням на підставі доказів та пояснень допитуваних службових осіб та аналізувався під кутом зору Правил етичної поведінки поліцейських. Таким чином, оскільки вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена і доведена дисциплінарною комісією, оскаржувані накази є правомірними, співмірними вчиненому проступку і, відтак, скасуванню не підлягають. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Представники відповідача в судовому засіданні підтримують вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського районного Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції з 27.04.2021.
Відповідно до спецповідомлення «Про затримання поліцейського ЛУ ДВБ НП України в межах кримінального провадження» № 1120/42-13/01-2022 від 30.07.2022 ОСОБА_1 30.07.2022 о 12:35 у АДРЕСА_1 був затриманий працівниками Управління СБУ України, Львівської обласної прокуратури та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, в межах кримінального провадження № 42022140000000207, розпочатого 20.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України, в порядку ст. 208 КІІК України, за вплив на прийняття рішення щодо кримінального переслідування особи вимагав 1700 доларів США. Крім цього, в межах даного кримінального провадження вищевказаними працівниками проведено обшук у службовому кабінеті № 33 (робоче місце капітана поліції ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: комп`ютери, носії інформації (флешки) та спортивні кросівки (чорного кольору).
Того ж дня ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України, що виразилось в одержанні неправомірної винагороди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої винагороди.
На підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2022 ОСОБА_1 відсторонено від посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського районного Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції терміном на 2 місяці.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки «Про призначення та проведення службового розслідування» від 03.08.2022 № 136 з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у спецповідомленні т.в.о. начальника Львівського управління Департаменту підполковника поліції Миколи Гоїнця від 30.07.2022, щодо можливих неправомірних дій старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок цього ж управління капітана поліції ОСОБА_1 , відповідно до ст. ст. 14, 15 та розділу V Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-V11I, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807, призначено службове розслідування у формі письмового провадження.
За результатами проведеного службового розслідування складено висновок службового розслідування від 17.08.2022, в якому, крім іншого, зазначено, що капітан поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, вступив у неслужбові стосунки з гр. ОСОБА_2 , від якого отримав кошти в сумі 1000 доларів США за вплив на службових осіб відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області у відкритті та розслідуванні кримінального провадження за зверненням ОСОБА_2 за фактом вчинення відносно нього шахрайських дій гр. ОСОБА_3 , внаслідок яких було заподіяно матеріальну шкоду на понад 5000 доларів США. Під час огляду місця події працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, та УСБУ у Львівській області вилучено грошові кошти в сумі 1000 тис. доларів США. Цього ж дня, в період часу з 13.00 год. до 18.00 год., у межах кримінального провадження № 42022140000000207, розпочатого 20.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України, вищевказаними працівниками проведено обшук у службовому кабінеті № 33 (робоче місце капітана поліції ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: комп`ютери, носії інформації (флешки) та спортивні кросівки (чорного кольору). Вищезазначена подія набула суспільного резонансу, призвело до висвітлення такої в мережі Інтернет, негативного впливу на формування громадської думки щодо стану правопорядку і діяльності як Департаменту, так і Національної поліції України в цілому, що завдає суттєвої шкоди авторитету установи на етапі її становлення та підриває довіру громадян до Національної поліції України.
Резолютивна частина висновку містить наступне. Відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, визнати такими, що знайшли своє об`єктивне підтвердження в частині порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_1 . За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 8, п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, п, 2 ч. 1 ст. 23, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, абзаців 1, 2, 5 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, п. п. 1, 6, 12 розділу І, п. 2 розділу II Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 № 83 (зі змінами) та п. п. 1, 2, 32 посадових інструкцій, затверджених начальником Львівського управління полковником поліції Романом Турчаком від 03.09.2021, ОСОБА_1 вступив в неслужбові стосунки з гр. ОСОБА_2 , як наслідок ОСОБА_1 був затриманий працівниками УСБУ у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львів, у межах кримінального провадження № 42022140000000207 від 20.07.2022, що набуло суспільного резонансу, та призвело до висвітлення у мережі Інтернет, негативного впливу на формування громадської думки щодо стану правопорядку і діяльності як Департаменту, так і Національної поліції України загалом, дискредитації поліції, що завдає суттєвої шкоди авторитету Національної поліції України та підриває довіру громадян до неї, застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
01.08.2022 до позивача, відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова № 463/5593/22, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 208 тис. грн.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 17.08.2022 № 273, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 8, п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, п, 2 ч. 1 ст. 23, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, абзаців 1, 2, 5 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, п. п. 1, 6, 12 розділу І, п. 2 розділу II Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 № 83 (зі змінами) та п. п. 1, 2, 32 посадових інструкцій, затверджених начальником Львівського управління полковником поліції Романом Турчаком від 03.09.2021, ОСОБА_1 вступив в неслужбові стосунки з гр. ОСОБА_2 , як наслідок ОСОБА_1 був затриманий працівниками УСБУ у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львів, у межах кримінального провадження № 42022140000000207 від 20.07.2022, що набуло суспільного резонансу, та призвело до висвітлення у мережі Інтернет, негативного впливу на формування громадської думки щодо стану правопорядку і діяльності як Департаменту, так і Національної поліції України загалом, дискредитації поліції, що завдає суттєвої шкоди авторитету Національної поліції України та підриває довіру громадян до неї, застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення – звільнення зі служби в поліції.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки № 306 о/с від 17.08.2022 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 17.08.2022.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначені Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII ,,Про Національну поліцію”, який набув чинності 07.11.2015 року (Закон № 580-VIII ).
У відповідності до пунктів 1, 2 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Частинами першою та другою статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Правила етичної поведінки поліцейських затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 за № 1179 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за № 1576/29706. Ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.
Відповідно до пункту 5 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно із частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337- VIII  (Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України ,,Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (ст. 11 Дисциплінарного статуту).
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно з статтею 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина 1). Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина 2). До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина 3).
Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Згідно з частиною 4 статті 14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що передумовою звільнення особи рядового і начальницького складу за порушення Присяги працівника поліції та за скоєння проступку, який порочить його як працівника поліції, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, у ході якого належними та допустимими доказами має підтвердитись факт скоєння особою вчинку, направленого проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання особою своїх обов`язків.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (Порядок №893).
Як встановлено пунктом 2 розділу IV Порядку №893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України ,,Про захист персональних даних”, ,,Про державну таємницю” та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має інші права, визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 5 розділу IV Порядку № 893).
Пунктом 1 розділу V Порядку № 893 передбачено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Згідно із п. 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Отже, мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника НП і його ставлення до вчиненого.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Підставою для проведення службового розслідування слугувало спецповідомлення «Про затримання поліцейського ЛУ ДВБ НП України в межах кримінального провадження» № 1120/42-13/01-2022 від 30.07.2022, згідно якого ОСОБА_1 30.07.2022 о 12:35 у АДРЕСА_1 був затриманий працівниками Управління СБУ України, Львівської обласної прокуратури та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, в межах кримінального провадження № 42022140000000207, розпочатого 20.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України, в порядку ст. 208 КІІК України, який за вплив на прийняття рішення щодо кримінального переслідування особи вимагав 1700 доларів США. Крім цього, в межах даного кримінального провадження вищевказаними працівниками проведено обшук у службовому кабінеті № 33 (робоче місце капітана поліції ОСОБА_4 ) за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: комп`ютери, носії інформації (флешки) та спортивні кросівки (чорного кольору).
З висновку службового розслідування від 17.08.2022 вбачається, що своїми діями капітан поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, вступив у неслужбові стосунки з гр. ОСОБА_2 , від якого отримав кошти в сумі 1000 доларів США за вплив на службових осіб відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області у відкритті та розслідуванні кримінального провадження за зверненням ОСОБА_2 за фактом вчинення відносно нього шахрайських дій гр. ОСОБА_3 , внаслідок яких було заподіяно матеріальну шкоду на понад 5000 доларів США.
Крім того, з апеляційної скарги вбачається, що проступком, який ганьбить честь і гідність, порочить поліцейського та підриває авторитет Національної поліції України, є дія чи бездіяльність, яка за своїм характером несумісна з високим званням поліцейського і робить неможливим виконання ним своїх службових обов`язків, грубе порушення загальноприйнятних норм і правил поведінки, що принижує авторитет Національної поліції. А допущення подібної поведінки ОСОБА_1 підриває авторитет як самого поліцейського, органів поліції, так і держави в цілому, оскільки етичні норми поведінки є основоположними нормами поведінки поліцейських,
Таким чином, в акті службового розслідування від 17.08.222 мав би знайти своє підтвердження саме такий вчинок ОСОБА_1 .
Апеляційний суд зазначає, що аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями КК України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку. Водночас, з аналізу повідомлення про підозру від 30.07.2022 та висновку службового розслідування від 17.08.2022 вбачається, що висновок службового розслідування від 17.08.2022 містить лише виклад фактичних обставин, зазначених в повідомленні про підозру від 30.07.2022 ОСОБА_1 в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України. Аналогічним є і зміст ухвали Личаківського районного суду від 01.08.2022 № 463/5593/22. Тобто, нових фактів, аніж ті, що зазначені в повідомленні про підозру від 30.07.2022, ухвалі Личаківського районного суду від 01.08.2022 № 463/5593/22, висновком службового розслідування не встановлено.
Колегія суддів вказує, що саме по собі відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами. В аспекті спірних правовідносин апеляційний суд зауважує, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (порушення кримінального провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовим повідомленням про підозру).
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09.10.2019 у справі № 812/1706/15, від 28.11.2019 у справі 802/1969/17-а, від 30.09.2021 у справі № 814/334/17, від 30.07.2020 у справі № 802/1767/17-а, від 08.05. 2019 у справі № 807/196/17.
Таким чином, апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта про те, що сам факт оголошення підозри від 30.07.2022 ОСОБА_1 є підставою для твердження про вчинення останнім дисциплінарного проступку, оскільки таке має бути встановлено саме в ході службового розслідування і не інакше.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_2 , у якого ОСОБА_1 нібито вимагав 1700 доларів США. та нібито отримав кошти в сумі 1000 доларів США за вплив на службових осіб відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області у відкритті та розслідуванні кримінального провадження за зверненням ОСОБА_2 за фактом вчинення відносно нього шахрайських дій гр. ОСОБА_3 , внаслідок яких було заподіяно матеріальну шкоду на понад 5000 доларів США, не був опитаний в ході службового розслідування. Тобто, факт неслужбових стосунків із вказаним громадянином в ході службового розслідування підтвердити не вдалось. Не випливає такий факт і з пояснень головного оперуповноваженого відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 . До матеріалів службового розслідування не долучено жодних письмових заяв чи скарг, підписаних ОСОБА_2 , як особою, яка мала взаємовідносини з ОСОБА_1 . Щодо вилучених у позивача коштів в сумі 1000,00 доларів США, то відповідачем не надано самостійну оцінку їх походженню, відмінну тій, що викладена у повідомленні про підозру від 30.07.2022. 
Щодо доводів апелянта, що подія за участі ОСОБА_1 набула негативного суспільного резонансу і розголосу в засобах масової інформації, колегія суддів зазначає наступне.
Дійсно, висвітлення в засобах масової інформації (мережі Інтернет) події затримання поліцейського може мати негативний вплив на авторитет не лише поліцейських Департаменту внутрішньої безпеки зокрема, а й Національної поліції України в цілому. Однак, такий факт висвітлення треба розглядати не окремо, а у взаємозв`язку з іншими обставинами та фактами, встановленими в ході службового розслідування. А таких фактів, як зазначено вище, службовим розслідуванням не встановлено. Прізвище ОСОБА_1 в повідомленнях про затримання поліцейського не фігурувало. Крім того, кримінальне провадження № 42022140000000207, в якому ОСОБА_1 повідомлено про підозру, відкрито за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692  КК України.
Згідно з частиною 3 статті 3692  Кримінального кодексу України прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.
Апеляційний суд зауважує, що на момент розгляду адміністративної справи обвинувальний вирок суду щодо позивача відсутній.
Разом з тим, щодо долучених до матеріалів службового розслідування пояснень поліцейських Департаменту внутрішньої безпеки, колегія суддів вказує, що ОСОБА_6 зазначила, що їй не відома особа ОСОБА_1 , з приводу заяви ОСОБА_2 їй ніхто не телефонував. Інші працівники Департаменту внутрішньої безпеки з ОСОБА_1 щодо обставин, які мали місце 30.07.2022, не спілкувались, про затримання ОСОБА_1 вони дізнались від третіх осіб. Про факти можливого вчинення протиправних дій ОСОБА_1 їм не відомо. Таким чином, жодних встановлених (досліджених, описаних) і підтверджених фактів порушення ОСОБА_1 саме службової дисципліни ні висновок службового розслідування від 17.08.2022, ні оскаржуваний наказ від 17.08.2022 №273 не містять.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вказує про недоведеність відповідачем в ході службового розслідування, оформленого висновком від 17.08.2022, фактів порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, зокрема вимог до поліцейського, передбачених ч 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 1 ст. 3 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Звідси, протиправним є застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 17.08.2022 № 273 та, відповідно, звільнення з займаної посади на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки № 306 о/с від 17.08.2022.
Згідно з  частиною 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його незаконно звільнено.
Апеляційний суд зазначає, що наказом № 306 о/с від 17.08.2022 позивача звільнено з 17.08.2022, а тому ОСОБА_1 , як вірно зазначив суд першої інстанції, підлягає поновленню на попередньо займаній посаді з 18.08.2022.
Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Водночас, виплата грошового забезпечення поліцейському під час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.20015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з наступними змінами та доповненнями.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, встановлено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Зі змісту вищевказаного Порядку, який є специфічним для вирішення даних спірних відносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби. Отже, обрахування середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення повинно здійснюватися відповідно до кількості календарних днів за два останніх повних місяці служби. Тобто, діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Відтак, норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 застосуванню у даній справі не підлягають.
Аналогічна позиція сформована в постанові Верховного Суду від 19.07.2018, справа № 805/1110/17-а, де чітко врегульовано питання про те, як здійснюється виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу, а саме - в календарних, а не робочих днях.
З матеріалів справи, а саме з довідки про середньоденне, середньомісячне та нараховане грошове забезпечення з 01.06.2022 по 31.07.2022 ОСОБА_1 від 02.11.2022 № 131 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці до звільнення складає разом 27944,07 грн., з них: червень 2022 року – 10166,04 грн., липень 2022 року – 17778,03 грн. При цьому, кількість робочих (календарних) днів у червні – 30, а в липні – 31. Середньоденна заробітна плата позивача становить 458,10 грн. (27944,07 грн. поділити на 61 робочий день). Період вимушеного прогулу позивача є період з 18.08.2022 (оскільки останнім днем роботи позивача було 17.08.2022) по 21.12.2022 включно (оскільки з 22.12.2022 позивач поновлений судом першої інстанції на попередньо займаній посаді), який становить 126 календарних днів. Водночас, згідно відповіді № 9/6227 від 08.11.2022 Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» ОСОБА_1 поступив до установи 01.08.2022, звільнений 02.08.2022. Таким чином, період перебування ОСОБА_1 у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» не входить в період вимушеного прогулу. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновку суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 57720,60 грн. (126 * 458,10 грн.) без урахування обов`язкових платежів та податків.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.  
При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89),  «Проніна проти України»  (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23)  та «Серявін та інші проти України»  (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»  серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись   ст. ст. 243,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 380/12620/22  без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.