ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 березня 2023 року           справа №200/8811/20-а 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В. ,  Гайдара А.В. ,  секретар судового засідання Усенко Т.І., за участю представника представника відповідача Балабан Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 р.  у справі  № 200/8811/20-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В.)   за позовом   Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» до   Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  третя особа    Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» про  визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                           У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі – позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  (далі – НКРЕКП, відповідач), третя особа    Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго»  (далі – третя особа, ПАТ «Донбасенерго»), в якій просило: визнати протиправною та скасувати постанову від 16.09.2020 року № 1736 про накладення штрафу в сумі 850000 грн. (з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.07.2021 року). 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року відмовлено у задоволені  позову.
Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд помилково аналізував та розбирав господарські взаємовідносини між позивачем Приватним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» та третьою особою Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго», оскільки господарські відносини розглядались у Господарському суду Донецької області. Позивач АТ «Донецькоблгаз» по даній справі оскаржує саме винесену постанову Відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та не обґрунтованого накладання максимального штрафу.
Апелянт вважає дії відповідача щодо накладання штрафу за порушення термінів інформування споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом споживача за попередній газовий рік, визначення потужності ПАТ «Донбасенерго» з урахуванням уточненої заявки споживача та нарахування вартості перевищення замовленої потужності передчасними, оскільки рішення за вказаним спором на той час, ще не було прийнято, таким чином, з боку Відповідача вбачається тиск на ПАТ «Донецькоблгаз» та встановлення вини без рішення суду, яке набрало законної сили.
При прийнятті оскаржуваної Постанови, відповідач жодним чином не надав уваги та не вивчив заперечення до Акту від 19.08.2020 року № 322 (заперечення від 27.08.2020 року №15/1-2134, отримані відповідачем 31.08.2020 року), зазначивши, що заперечення від АТ «Донецькоблгаз» не надходили.
У порушення вимог ч.4 ст.15 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 року №1540- VIII (далі – Закон № 1540), відповідач, надані заперечення АТ «Донецькоблгаз» від 27.08.2020 року №15/1-2134 при прийняті постанови про накладання штрафу до уваги не узяв, та не врахував, що є грубим порушенням прав позивача. Вказане підтверджується відеозаписом засідання від 09.07.2020 року, де було прийнято оскаржувану постанову, оприлюднене на офіційному сайті відповідача.
У порушення ч.4 ст.14 Закону, відповідач оприлюднив заперечення позивача від 27.08.2020 року, проте не прийняв вмотивовану позицію щодо наданих зауважень, та відповідно не оприлюднив.
Апелянт зазначає, що за вимогами законодавства, за результатами перевірки складається акт, у разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора та рішення Регулятора оформлюються постановами, а рішення щодо усунення порушень, які були встановленні під час перевірки, оформлюються розпорядженнями. Як вбачається з документів перевірки ПАТ «Донецькоблгаз», оскаржувана постанова №1736 від 16.09.2020 року стосується не тільки накладення штрафних санкцій, а й усунення виявленого у ПАТ «Донецькоблгаз» порушення пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов у частині дотримання вимог Закону України «Про ринок природного газу», чинних Кодексу газорозподільних систем, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу, а саме положень п.2 глави VI Кодексу. Отже, відповідач зобов`язаний був видати окреме розпорядження щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю. Однак, за результатами розгляду акта №322 від 19.08.2020 року на засіданні Національної комісії, яке було проведено у формі відкритого слухання (16.09.2020), винесено постанову №1736 «Про накладення штрафу на ПАТ «Донецькоблгаз» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання», що є порушенням вимог встановлених законодавством України .
Таким чином, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнявши оскаржену постанову без попереднього винесення розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, позбавила позивача права на усунення встановлених порушень, виявлених під час проведення позапланової перевірки та можливості уникнути застосування до позивача штрафних санкцій.
Зазначене підтверджено постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 300/775/19 від 30 вересня 2020 року
Крім того, апелянт зазначає, що відповідач при визначенні розміру штрафних санкцій лише зазначив про вчиненні позивачем правопорушення, однак, вказана постанова не містить жодного обґрунтування щодо тяжкості вчиненого ним правопорушення та відповідність вчиненого правопорушення розміру штрафу.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Публічне акціонерне товариство “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” зареєстроване в якості юридичної особи, місцезнаходження: 84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, буд. 1. 
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на підставі звернення ПАТ “Донбасенерго” від 10.07.2020 року № 01-1.3/01176  щодо незаконних дій ПАТ “Донецькоблгаз” в частині припинення газопостачання на об`єкт ПАТ “ДОНБАСЕНЕРГО” Слов`янська ТЕС здійснена позапланова виїзна перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних умов з розподілу природного газу ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз”, за результатами якої складений акт від 19.08.2020 року № 322 (т. 1 – а.с. 6-12).  
Під час перевірки встановлені порушення ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” норм чинного законодавства, а саме пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов в частині дотримання вимог Закону України “Про ринок природного газу”, Кодексу газорозподільних систем, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу, а саме положень п. 2 глави VI Кодексу газорозподільних систем в частині:
- порушення терміну інформування споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік – до 12 жовтня щорічно;
- визначення річної замовленої потужності з урахуванням уточненої заявки споживача та нарахування вартості перевищення замовленої потужності.
Між ПАТ “Донецькоблгаз” та ПАТ “Донбасенерго” Слов`янська ТЕС укладений публічний договір розподілу природного газу шляхом подання заяви-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1384/27829 (т. 1 а.с. 73 – 76).
Згідно заяви - приєднання до умов договору розподілу природного газу по об`єкту ПАТ “Донбасенерго” Слов`янська ТЕС від 04.01.2016 року № 040-СЛ величина фізичного транспортування газу складає 2,7 млн. куб. м. на місяць в залежності від графіка несення електричного навантаження,  32,4 млн. куб. м за 12 місяців (т. 1 – а.с. 73).
Листом від 14.11.2019 року № 2398/11 “Донецькоблгаз” в особі Слов`янського УГГ  направило до ПАТ “Донбасенерго” для підписання додаток від 31.10.2019 року № 4 до заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 04.01. 2016 року №  040-СЛ про фактичне споживання газу ПАТ “Донбасенерго” у попередньому періоді (01.10.2018 - 30.09.2019) в розмірі 13 635 506,00 м.куб.
Листом від 18.11.2019 року № 12/256 ПАТ “Донбасенерго” направило на адресу Слов`янського УГГ ПАТ “Донецькоблгаз” додаток від 31.10.2019 року № 4 до договору від 04.01.2016 року № 040-СЛ на розподіл природного газу, в якому заповнило заяву на річну потужність на рівні 13 635 506,00 куб. м, яка збігається з фактичним обсягом споживання за попередній газовий період.
ГРС ПАТ “Донецькоблгаз” здійснило нарахування ПАТ “Донбасенерго” вартості перевищення замовленої річної потужності в травні 2020 року в розмірі 13610477,32 грн. та пред`явило до оплати ПАТ “Донбасенерго” рахунок від 31.05.2020 року № 249/4-с  на суму 13610477,32 грн., та листом від 02.06.2020 року № 1141/11 попередило про відключення газопостачання Слов`янської ТЕС ПАТ “Донбасенерго” у разі неоплати рахунку протягом 10 робочих днів з дати його отримання.
16.09.2020 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, винесена постанова № 1736 про накладення штрафу в сумі 850000 грн.  на ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу (т. 1 - а.с.5).
11.08.2020 року ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надані пояснення № 15-2029 з приводу недотримання вимог п. 2.1 глави 2 Ліцензійних умов з розподілу щодо здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу (т. 1 - а.с.17-22).
27.08.2020 року ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, надані заперечення № 15/1-2134 до акту позапланової виїзної перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних умов з розподілу природного газу від 19.08.2020 року № 322, які отримані регулятором 31.08.2020 року (т. 1 - а.с.14-16).
ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"  в особі   відокремленого структурного підрозділу Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації  звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"   про стягнення заборгованості в сумі 13610477 грн. 32 коп., що виникла у зв`язку з перевищенням річної замовленої потужності за травень 2020 року за послуги розподілу природного газу за договором розподілу природного газу від 04.01.2016 року №  040 (справа № 905/1177/20).
ПАТ "Донбасенерго"  звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"  про тлумачення умов договору від 04.01.2016 року № 040-СЛ та визнання відсутності права вимоги вартості перевищення в травні 2020 року велечини замовленої річної потужності на період 01.01.2020 року-31.12.2020 року (справа № 905/1096/20).
Рішенням Господарького суду Донецької області від 03.11.2020 року у справі № 905/1096/20, яке набрало законної сили,  позовні вимоги ПАТ “Донбасенерго” до ПАТ “По газопостачанню та газифіації “Донецькоблгаз” задоволені частково:  зміст двостороннього правочину, вчиненого ПАТ "Донбасенерго" та ПАТ "Донецькоблгаз" шляхом підписання Додатку від 31.10.2019 року до заяви- приєднання до умов договору розподілу природного газу № 040-СЛ від 04.01.2016 року протлумачений таким чином:
Умову:
Інформаційна довідка про фактичне споживання природного газу по Слов`янська теплова електрична станція Структурна одиниця ПАТ "Донбасенерго" за попередній газовий рік (з 01.10.2018 -  30.09.2019)
Період Факт споживання, м. куб.01.10.2018 - 30.09.201913  635  506,00
- тлумачити як виконання зобов`язання ПАТ "Донецькоблгаз", передбаченого п.2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, по інформуванню ПАТ "Донбасенерго" про величину фактичного споживання газу об`єктами ПАТ "Донбасенерго" в період 01.10.2018 - 30.09.2019;
Умову:
Заява споживача на річну потужність
Період Заявлена річна потужність, м. куб.01.01.2020-31.12.201913  635  506,00
- тлумачити як згоду ПАТ "Донбасенерго" на величину річної замовленої потужності для об`єктів ПАТ "Донбасенерго" на період 01.01.2020 - 31.12.2020 в розмірі 13 635 506, 00 м. куб., визначену ПАТ "Донецькоблгаз" згідно з абз. 1 п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу газрозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494.
Приймаючи рішення Господарський суд Донецької області виходив з того, що ПАТ “Донецькоблгаз” 14.11.2019 року надало споживачу інформацію щодо фактичного обсягу споживання природного газу з порушенням строку, визначеного Кодексом газорозподільних систем, а ПАТ “Донбасенерго” 18.11.2019 року надало оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності з порушенням строку, визначеному Кодексом. тобто ПАТ “Донецькоблгаз” не мало правових підстав врахувати уточнену заявку на величину річної замовленої потужності ПАТ “Донбасенерго” для визначення величини річної замовленої потужності у зв`язку з пропущенням строку надання інформації щодо фактичного обсягу споживання природного газу за попередній період.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.11.2020 року у справі № 905/1177/20, яке набрало законної сили, в задоволені позовної заяви ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” до ПАТ “Донбасенерго” про стягнення заборгованності в сумі 13610477 грн. 32 коп. відмовлено.
Приймаючи рішення, Господарський суд врахував, що ПАТ “По газопостачанню та газифікації “Донецькоблгаз” не повідомило ПАТ “Донбасенерго” інформацію щодо фактичного обсягу споживання природного газу у строки, встановлені Кодексом газорозподільних систем.
Між ПАТ “Донбасенерго” та ПАТ “Донецькоблгаз” укладений договір розподілу природного газу шляхом направлення на адресу публічного акціонерного товариства “Донецькоблгаз” заяви-приєднання від 29.12.2016 року № 12/209 до умов типового договору розподілу природного газу, який затверджений  постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498.
Відповідно до п. 1.1. договору він є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Згідно п. 2.1. договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Відповідно до п. 2.3. договору при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватись  Законом України “Про ринок природного газу”  та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.
Згідно п. 3.2. договору за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.
Приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта споживача.
Відповідно до п. 3.3. договору споживач, що не є побутовим, зобов`язаний самостійно контролювати власне газоспоживання для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу здійснити разом зі своїм постачальником заходи з коригування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходи із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання.
Згідно п. 5.2. договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим договором.
Пунтом 5.3 договору визначено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов визначених в Кодексі газорозподільних систем.
Відповідно до п. 5.4. договору порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.
Після запровадження особистого кабінету на сайті оператора ГРМ споживач має можливість скористатися ним для формування звітності (передачі показань лічильника газу) та рахунків за надані послуги, а також ознайомлення з визначеними об`ємами та обсягами розподіленого та спожитого природного газу за розрахунковий період.
Згідно п. 5.5. договору споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів:
1)через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ;
2)за телефоном 2-60-90;
3)шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ;
4)на електронну адресу.
У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживача природного газу за останні три роки. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця, здійснюється з урахуванням наданих показань.
Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показань лічильника природного газу споживача.
Оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
Пунктом 5.6 договору встановлено, що за наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.
Згідно п. 7.1.1. договору оператор ГРМ зобов`язується розміщувати на сайті чинні тарифи за послуги з розподілу природного газу та поточну редакцію тексту цього договору і Кодексу газорозподільних систем, а у разі внесення до цього договору в установленому законодавством порядку відповідних змін своєчасно їх публікувати в офіційних друкованих виданнях, які публікуються на території його ліцензованої діяльності.
Пунктом 7.1.4 договору встановлено, що оператор ГРМ зобов`язується забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період.
На підставі вищезазначеного типового договору 04.01.2016 року між публічним акціонерним товариством “Донбасенерго” та публічним акціонерним товариством “Донецькоблгаз” укладений договір розподілу природного газу № 040-СЛ.
Листом від 14.11.2019 року № 2398/11 ПАТ “Донецькоблгаз” направило на адресу ПАТ “Донбасенерго” додатки до заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 04.01 2016 року № 040-СЛ  у зв`язку з набранням чинності Постанови НКРЕКП від 07.10.2019 року № 2080 про величину річної замовленої потужності на 2020 календарний рік та повідомило про необхідність в термін до 20.11.2019 року заповнити, підписати та повернути один екземпляр до адреси Слов`янського УГГ, до яких  додало підписаний з боку ПАТ “Донбасенерго” додаток від 31.10.2019 року № 4 - інформаційну довідку про фактичне споживання природного газу по Слов`янська теплова електрична станція Структурна одиниця ПАТ “Донбасенерго” за попередній газовий рік (з 01.10.2018  по 30.09.2019) до заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 04.01.2016 року № 040-СЛ, в якому зазначило інформацію про фактичне споживання газу у попередньому періоді (01.10.2018 - 30.09.2019) в розмірі 13635506,00 м.куб.
18.11.2019 року ПАТ “Донбасенерго” листом повернуло оператору ГРМ довідку, в якій заповнило заяву на річну потужність на період з 01.01.2020 - 31.12.2020 в розмірі 13635506,00 м.куб.
02.06.2020 року ПАТ “Донецькоблгаз” направило на адресу ПАТ “Донбасенерго” лист - вимогу № 1141/11 та  рахунок від 31.05.2020 року № 249/5 місячної вартості послуги розподілу природного газу за травень 2020 на суму 954  485,42 грн. з ПДВ, акт від 30.05.2020 року № 249/12 місячної вартості послуги розподілу природного газу за травень 2020 року  на суму 954  485,42 грн. з ПДВ, рахунок від 31.05.2020 року № 249/4-С по сплаті вартості перевищення річної замовленої потужності за травень 2020 на суму 13  610  477,32 грн. з ПДВ, акт-розрахунок від 31.05.2020 року № 249/8 перевищення річної замовленої потужності за травень 2020 року на суму 13  610  477,32 грн. з ПДВ, акт приймання-передачі послуги розподілу природного газу від 01.06.2020 за травень 2020 року із зазначенням фактичного обсягу послуги 19  352  801,02 куб.м.
Листом від 09.06.2020 року № 01-1.1/00954 ПАТ “Донбасенерго” повідомило ПАТ “Донецькоблгаз”, що вважає відсутнім у останнього права вимоги до ПАТ “Донбасенерго” оплати за перевищення річної замовленої потужності в травні 2020 року та повернуло без підписання акти за травень 2020 року. 
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час перевірки встановлені порушення позивачем Ліцензійних умов, суд вважає, що відповідачем правомірно накладений штраф, про що винесена відповідна постанова. При цьому, суд враховує, що факт порушення Луцензійних умов позивачем не оскаржується, в позовній заяві товариство вказує на порушення Регулятором Порядку проведення перевірки та винесення постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Верховний Суд зауважує, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура), яка є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і в разі її неналежного дотримання дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи; спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП (далі також - Регулятор) є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.
Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.
Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики, а саме, діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу.
За змістом ст.3 Закону № 1540, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.
Статтею 17 Закону № 1540 встановлені функції та повноваження регулятора, зокрема, для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції; контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов; забезпечує захист прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд звернень таких споживачів та врегулювання спорів, надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора; розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.
Згідно ч.5 ст.17 Закону № 1540, ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг розробляються та затверджуються Регулятором з урахуванням особливостей, визначених законами.
Відповідно до статті 19 Закону №1540, Регулятор (Нацкомісія) здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.
Для проведення перевірки створюється комісія з перевірки, що складається не менш як із трьох представників центрального апарату та/або територіальних органів Регулятора.
За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.
Статтею 22 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, несуть відповідальність за правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами України    «Про природні монополії»,    «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу»,    «Про ринок електричної енергії»,    «Про ринок природного газу»,    «Про трубопровідний транспорт»,    «Про теплопостачання»,    «Про питну воду та питне водопостачання»,    «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг»    та іншими законами, що регулюють відносини у відповідних сферах.
За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.
У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.
Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України    «Про ринок електричної енергії»,    «Про природні монополії»,    «Про питну воду та питне водопостачання»,    «Про ринок природного газу»,    «Про теплопостачання».
Відповідно до п. 3 Положення про Національну комісію, що здійснює регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого  Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014, комісія здійснює державне регулювання на ринку природного газу.
Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що НКРЕКП є органом, уповноваженим здійснювати державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних; у разі виявлення порушень у діях таких суб`єктів, застосовувати до них за результатом проведених перевірок санкції, у тому числі штрафні, виключний перелік яких визначений статтею 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», а також здійснювати інші заходи державного регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави.
Висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 826/3880/18, від 28 вересня 2020 року у справі № 812/225/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 480/2675/20, від 26 травня 2021 року у справі № 824/266/20-а, від 8 липня 2021 року у справі № 160/1598/20, від 28 липня 2021 року у справах № 380/744/20 та № 280/160/20, від 13 серпня 2021 року у справі № 280/62/20 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що НКРЕКП проведена перевірка позивача, за результатом якої складено акт перевірки, в якому зафіксовано порушення позивачем пункту 2.1 глави 2 Ліцензійних умов в частині дотримання вимог Закону України “Про ринок природного газу”, Кодексу газорозподільних систем, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу, а саме положень п. 2 глави VI Кодексу газорозподільних систем в частині:
- порушення терміну інформування споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік – до 12 жовтня щорічно;
- визначення річної замовленої потужності з урахуванням уточненої заявки споживача та нарахування вартості перевищення замовленої потужності.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постановах від 11 березня 2021 року у справі № 640/20494/19 та від 8 липня 2021 року у справі № 160/1598/20, відповідно до якого:
Пункт 2.1 глави 2 Ліцензійних умов містить невизначений термін («інші нормативно-правові акти»), що може призводити до непередбачуваного застосування цього пункту, оскільки під цей термін можна підвести будь-який нормативно-правовий акт, що означає надання НКРЕКП дискреційних повноважень у сфері притягнення ліцензіатів до відповідальності, які не мають чітко визначених меж.
Така норма не відповідає критерію якості закону (ясності і недвозначності правової норми), оскільки не може забезпечити її однакове застосування, що не виключає необмеженості трактування у її правозастосовній практиці і може призводити до свавільного її застосування…»;
«…За усталеною практикою Європейського суду з прав людини вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Поняття «якість закону» (quality of law) охоплює такі характеристики відповідного акта законодавства як чіткість, точність, недвозначність, зрозумілість, узгодженість, доступність, виконуваність, передбачуваність і послідовність. Ці характеристики стосуються як положень будь-якого акта (норм права, які у ньому містяться), так і взаємозв`язку такого акта з іншими актами законодавства такої ж юридичної сили. При цьому норми права, що не відповідають критерію «якості закону» (зокрема, не відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability) або передбачають можливість різного тлумачення та правозастосування), суперечать і такому елементу принципу верховенства права як заборона свавілля, а застосування таких норм може призвести до порушення конституційних прав особи та неможливість адекватного захисту від необмеженого втручання суб`єктів владних повноважень у права такої особи».
На цій підставі Верховний Суд у вищезгаданих постановах наголосив, що Ліцензійні умови передбачають вимоги до провадження господарської діяльності саме з розподілу природного газу з дотриманням вимог Закону України «Про ринок природного газу», чинних Кодексу ГТС, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензійні умови - це нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, іншого уповноваженого законом органу державної влади, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.
Частиною 9 статті 9 цього ж Закону встановлено, що вимоги ліцензійних умов до суб`єкта господарювання мають бути обумовлені особливостями провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, та включають специфічні організаційні, матеріально-технічні, виробничі, кадрові та інші вимоги.
З урахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що вимоги до провадження ліцензіатом господарської діяльності з постачання природного газу згідно з пунктом 2.1 глави 2 Ліцензійних умов стосуються не всіх без винятку «інших нормативно-правових актів та нормативних документів», а лише тих які безпосередньо стосуються господарської діяльності з постачання природного газу.
Кодекс ГТС є нормативно-правовими актами, які містять специфічні вимоги у сфері провадження господарської діяльності з постачання природного газу, відтак, їх порушення може вважатися порушенням Ліцензійних вимог, відповідальність за яке передбачене статтею 59 Закону України «Про ринок природного газу».
Висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 260/2484/21.
Відповідно до Законів України  “Про ринок природного газу”,  “Про природні монополії”,  Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 30.09. 2015 року № 2494, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1379/27824, затвердило  Кодекс газорозподільних систем, який   визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем .
Відповідно до п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за  газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього  Кодексу.
Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за  попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається Оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.
Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.
Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.
У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за  газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.
На період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року.
Матеріали справи свідчать, що ПАТ “Донецькоблгаз” надало споживачу інформацію щодо фактичного обсягу споживання природного газу 14.11.2019 року, тобто, з порушенням строку, визначеному Кодексом, а ПАТ “Донбасенерго”, в свою чергу, надало оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності 18.11.2019 року, також з порушенням строку, визначеному Кодексом, яка була прийнята останнім.
Факт порушення Ліцензійних умов позивачем не оскаржується.
Щодо посилання апелянта на те, що дії відповідача щодо накладання штрафу за порушення термінів інформування споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом споживача за попередній газовий рік, визначення потужності ПАТ «Донбасенерго» з урахуванням уточненої заявки споживача та нарахування вартості перевищення замовленої потужності, є передчасними, оскільки рішення за вказаним господарським спорам на той час, ще не було прийнято, таким чином, з боку відповідача вбачається тиск на ПАТ «Донецькоблгаз» та встановлення вини без рішення суду, яке набрало законної сили, суд зазначає, що підставою для вищевказаних дій стали встановлені в ході перевірки порушення визначені в акті, а не рішенням суду.
Отже, відповідач дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності в діях позивача вищезазначених порушень та притягнення до відповідальності за порушення вимог закону.
Щодо порядку розгляду та прийняття оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.
Закон України «Про ринок природного газу» було прийнято на виконання Закону України «Про ратифікацію протоколу щодо приєднання України до Договору про заснування Енергетичного співтовариства», розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 847-р «Про імплементацію Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони», розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 864-р «Про внесення змін до плану заходів щодо виконання зобов`язань в рамках Договору про заснування Енергетичного Співтовариства», Директиви 2009/73/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу стосовно спільних правил для внутрішнього ринку природного газу (Directive 2009/73/Ec of The European Parliament And Of The Council of 13 July 2009 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Directive 2003/55/EC), Регламенту 715/2009 Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу про умови доступу до мереж передачі природного газу (Regulation (EC) No 715/2009 of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 on conditions for access to the natural gas transmission networks and repealing Regulation (EC) No 1775/2005), та з метою створення ефективного конкурентного середовища на ринку природного газу з урахуванням основних вимог законодавства ЄС.
Дотримання законодавства у сфері енергетики є особливо важливим, а вимоги до діяльності суб`єктів господарювання - значно суворішими, оскільки ця сфера безпосередньо пов`язані з питаннями національної безпеки як складного поняття, що охоплює собою стан мирного та стабільного існування держави та її інститутів, а також стан відсутності реальних екзистенційних загроз у сфері суспільно-управлінських та міждержавних відносин.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 59 Закону України «Про ринок природного газу» до правопорушень на ринку природного газу віднесено, зокрема, порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності.
Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 59 Закону України «Про ринок природного газу» Регулятор, у разі скоєння правопорушення на ринку природного газу, приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на суб`єктів ринку природного газу (крім споживачів) у таких розмірах: від 3000 до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на час виникнення спірних правовідносин - від 51 000 грн до 850 000 грн) - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню: за порушення ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню.
Пунктом 3 частини 5 статті 14 Закону України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг” рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.
Постановою  Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018  року № 428 відповідно до законів України  “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”,  “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”,  “Про ліцензування видів господарської діяльності”  Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,  затверджений  Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов.
Пунктом 10.1 Порядку встановлено, що у разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг та/або ліцензійних умов НКРЕКП розглядає на засіданні, що проводиться у формі відкритого слухання, питання відповідальності ліцензіата та приймає рішення про застосування до нього санкцій.
Згідно п. 10.3 Порядку за порушення законодавства та ліцензійних умов у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП може застосовувати до ліцензіатів санкції у вигляді: застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; накладення штрафу; зупинення дії ліцензії; анулювання ліцензії.
Відповідно до п. 10.5 Порядку рішення НКРЕКП про накладення штрафу, зупинення дії ліцензії, анулювання ліцензії приймається у вигляді постанови, копія якої вручається особисто уповноваженій особі ліцензіата (з відміткою про вручення на примірнику, який залишається в НКРЕКП) або надсилається ліцензіату рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення не пізніше п`яти робочих днів з дня прийняття. Датою отримання такого акта буде вважатися дата його особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Щодо посилання апелянта на порушення ч.4 ст.14, ч.4 ст.15 Закону №1540, а саме, що відповідач не прийняв до уваги заперечення до акту перевірки, суд зазначає, що в обґрунтуванні до проекту постанови НКРЕКП “Про накладення штрафу на ПАТ “Донецькоблгаз” за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу комісією досліджувались заперечення до акту перевірки від 19.08.2020 року № 322 (т. 1 – а.с. 12 з/б). Позивачем не надано суду жодного доказу неврахування відповідачем заперечень до акту перевірки в розумінні статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стосовно посилання апелянта на те, що рішення Регулятора оформлюються постановами, а рішення щодо усунення порушень, які були встановленні під час перевірки, оформлюються розпорядженнями, проте, з документів перевірки вбачається, що  оскаржувана постанова №1736 від 16.09.2020 року стосується не тільки накладення штрафних санкцій, а й усунення виявленого порушення, суд зазначає, що оскаржуваною постановою до позивача застосовано лише штраф. Також, суд зазначає, що за положенням ст. 22 Закону №1540 так і ст. 59 Закону України «Про ринок природного газу» за порушення законодавства Регулятор може застосовувати санкції, зокрема, як у вигляді застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень так і окремо у вигляді накладення штрафу.
Суд зазначає, що НКРЕКП за наслідком перевірки не склало розпорядження про усунення виявлених порушень у вигляді окремого документа, натомість постановила про необхідність усунення порушень у оскаржуваній постанові, що не суперечить вимогам профільного закону, тому посилання позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 року у справі №300/775/19 судова колегія не приймає, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин, так як були зроблені за умов іншого правового врегулювання.
Щодо посилання апелянта на те, що прийняття оскарженої постанови без попереднього винесення розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, позбавила позивача права на усунення встановлених порушень, виявлених під час проведення позапланової перевірки та можливості уникнути застосування штрафних санкцій, суд зазначає, що у даному випадку, з огляду на визначені  порушення, а саме, порушення терміну інформування споживача та  визначення річної замовленої потужності з урахуванням уточненої заявки споживача та нарахування вартості перевищення замовленої потужності, можливість усунення встановлених порушень, щодо яких до позивача застосовано санкції,  не вбачається. Про можливість та спосіб такого усунення позивач також не зазначає. 
Стосовно посилання  апелянта на те, що відповідач при визначенні розміру штрафних санкцій лише зазначив про вчиненні позивачем правопорушення, однак, вказана постанова не містить жодного обґрунтування щодо тяжкості вчиненого ним правопорушення та відповідність вчиненого правопорушення розміру штрафу, вчинені позивачем дії були фактично враховані відповідачем при визначені мінімального розміру штрафу.
Суд наголошує, що допущені позивачем порушення національного законодавства є безумовною підставою для накладення штрафних санкцій, як міри відповідальності за протиправну поведінку, безвідносно факту усунення вказаних порушень у майбутньому.
Також суд звертає увагу на висновок Верховного суду, викладений у постанові від 21.04.2021 року у справі №480/2675/20, відповідно до якого якщо за результатом проведеної у встановленому порядку перевірки НКРЕКП виявлено порушення у діяльності суб`єкта господарювання, то вирішення питання про визначення конкретного розміру санкцій у межах, встановлених частиною четвертою з урахуванням вимог частини п`ятої статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», є дискреційним повноваженням НКРЕКП.
Щодо посилання апелянта на висновки Верховного Суду, зокрема, у постанові по справі № 300/775/19 від 30 вересня 2020 року, по справі № 804/7661/17 від 06 червня 2019 року, суд зазначає, що правовідносини що скались у вказаній справі є відмінними та виникли на період дії іншої редакції законодавства.
Суд звертає увагу, що  посилання апелянта на приписи Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», які були застосуванні Верховним Судом у вищезазначених справах, що з 29.12.2019 року дія вказаного Закону не поширюються на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, оскільки вказані правовідносини контролюються профільним законом - Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», тому твердження позивача про невідповідність змісту оскаржуваної постанови вимогам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є недоречним.
Згідно зі   статтею 9 КАС України   розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до   статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, суд враховує, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 р.  у справі  № 200/8811/20-а - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 р.  у справі  № 200/8811/20-а - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 29 березня 2023 року.  

Суддя-доповідач                                                                                Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                     А.В. Гайдар

                                                                                                               І.В. Геращенко