ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
31 січня 2023 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 725/8263/21
провадження №22-ц/822/15/23 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіна Н. Ю. 
суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.
секретаря Конецької Д.Г.

з участю представника позивача Гурського Ігоря Романовича , представника відповідача ОСОБА_2 

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 

відповідач ОСОБА_4 

апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Гурський Ігор Романович, на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2022 року, головуючий у першій інстанції Скуляк І.А.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Гурський І.Р., у листопаді 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю.
Зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 площею 40,8 кв. 
 
АДРЕСА_2 складається з будівлі літера А та будівлі літера Б.

Має право на користування частиною підвалу орієнтовною площею 3,78 кв.м, ураховуючи 5 квартир у будівлі літера А будинку АДРЕСА_2 та площу підвалу 18,9 кв.м.

Посилається на те, що співвласник будинку ОСОБА_4 одноособово користування підвальним приміщенням, чинить перешкоди у доступі до приміщення, встановивши двері із замком у вхід у підвал.
Просила усунути перешкоди у користуванні власністю частиною підвалу площею 3,78 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 надати ключ від замка дверей в підвал та звільнити частину підвалу, який знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 3,78 кв.м від особистих речей.
ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги, просила усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю частиною підвалу площею 7,56 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 , шляхом надання доступу до підвалу та звільнення частини підвалу, який знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 7,56 кв.м від речей ОСОБА_4 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2022 року у позові відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Гурський І.Р., в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про не порушення права ОСОБА_3 на користування спільним майном підвальним приміщенням на порушення норм матеріального права.

Будинок АДРЕСА_2 складається з будівлі літера А та будівлі літера Б.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 площею 40,8 кв.м та квартири АДРЕСА_3 площею 36,2 кв.м.

Ураховуючи 5 квартир у будівлі літера А будинку АДРЕСА_2 та площу підвалу 18,9 кв.м, ОСОБА_3 має право на користування частиною підвалу орієнтовною площею 7,56 кв.м.

Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності наявності приміщення підвалу по АДРЕСА_2 площею 18,9 кв.м не відповідають обставинам справи.

За довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Лаіонс» від 1 жовтня 2021 року №257 в будинку АДРЕСА_2 є підвал площею 18,9 кв.м.

В ході розгляду справи встановлено здійснення перепланування підвального приміщення, поділу на три приміщення, якими користуються співвласники будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність порушення права ОСОБА_3 на користування підвальним приміщенням площею 7,56 кв.м у будівлі літера А будинку АДРЕСА_2 .
На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність наявності у будинку АДРЕСА_2 підвального приміщення площею 18,9 кв.м.
Водночас судом першої інстанції встановлено, що відповідно до технічного паспорту площа підвального приміщення дорівнює 17,4 кв.м, підвальне приміщення складається з коридору «1» площею 2,6 кв.м, підвалу «IV» площею 6,4 кв.м, підвалу «V» площею 8,4 кв.м.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 28 жовтня 2011 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 24 січня 2007 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

За змістом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. 6 грудня 2011 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем мйана ОСОБА_6 , яке складається з частини квартири АДРЕСА_3 .

За довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Лаіонс» від 1 жовтня 2021 року №257 в будинку АДРЕСА_2 є підвал площею 18,9 кв.м.
Відповідно до технічного паспорту на групу нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 , виготовленого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2021 року, підвал у будівлі літера А по АДРЕСА_2 площею 17,4 кв.м, складається з коридору «1» площею 2,6 кв.м, підвалу «IV» площею 6,4 кв.м, підвалу «V» площею 8,4 кв.м.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
При цьому згідно зі пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.
Відповідно до правил, встановлених пунктом 3 частини 2 статті 197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.
За змістом абз.1, 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.
Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні власністю частиною підвалу площею 7,56 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 , шляхом надання доступу до підвалу та звільнення частини підвалу, який знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 7,56 кв.м від речей ОСОБА_4 .
Обставинами, якими ОСОБА_3  обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала право на користування частиною підвального приміщення орієнтовною площею 7,56 кв.м, чинення ОСОБА_4 перешкод у доступі до підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , встановлення двері з замком. 
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
На підставі частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом частини 2 статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 стаття 391 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

На підставі частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. 

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 площею 40,8 кв.м та квартири АДРЕСА_3 площею 36,2 кв.м.

За довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Лаіонс» від 1 жовтня 2021 року №257 будинок АДРЕСА_2 складається з дев`яти квартир та підвалу площею 18,9 кв.м.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

На підставі частини 2 статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом частини 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. 

Згідно рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004, щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Отже, ОСОБА_3 та власникам інших квартир будинку АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності приміщення підвалу будинку АДРЕСА_2 .

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до технічного паспорту на групу нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 , виготовленого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2021 року, підвал у будівлі літера А по АДРЕСА_2 площею 17,4 кв.м, складається з коридору «1» площею 2,6 кв.м, підвалу «IV» площею 6,4 кв.м, підвалу «V» площею 8,4 кв.м.
Разом з тим встановлення співвласниками будинку АДРЕСА_2 порядку користування допоміжним приміщенням підвалу не припиняє права спільної сумісної власності співвласників будинку на зазначені приміщення. 

У такому разі встановлення співвласниками будинку АДРЕСА_2 порядку користування приміщення підвалу у будівлі літера А по АДРЕСА_2 не припиняє права спільної сумісної власності ОСОБА_3 на приміщення підвалу загальною площею 17,4 кв.м. 

У матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_3 згоди на встановлення порядку користування приміщення підвалу у будівлі літера А по АДРЕСА_2 .

За таких обставин заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення права ОСОБА_3 на користування спільним майном приміщенням підвалу загальною площею 17,4 кв.м.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 визнано, що доступ до приміщення підвалу у будівлі літера А по АДРЕСА_2 є вільним, приміщення не зачиняється.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованго висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні підвалом, який знаходиться у будівлі літера А по АДРЕСА_2 , шляхом надання доступу до підвалу. 
На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. 
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. 
У матеріалах справи відсутні докази наявності у будівлі літера А по АДРЕСА_2 приміщення підвалу площею 7,56 кв.м.
Сама ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на здійснення користування приміщенням підвалу у будівлі літера А по АДРЕСА_2 співвласниками будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність порушення ОСОБА_4 права ОСОБА_3 на користування приміщенням підвалу площею 7,56 кв.м у будівлі літера А будинку АДРЕСА_2 , відсутність підстав для зобов`язання ОСОБА_4 звільнити частину підвалу площею 7,56 кв.м від речей.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 травня 2006 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 травня 2006 року слід залишити без змін.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Гурський Ігор Романович, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2022 року
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий                                                                  Н. Ю. Половінкіна

Судді                                                                                 М. І. Кулянда

О. О. Одинак