Справа № 127/12977/22
Провадження № 22-ц/801/212/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року	Справа № 127/12977/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Волошиним С.В.,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2022 року  ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально – Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.
Позовні вимоги мотивовано тим, 25.06.2004 сторони зареєстрували шлюб, від якого в них народилось троє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того позивач удочерив і виховав до повноліття дочку відповідача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з 22.08.2016. Рішення пред`явлено до примусового виконання. 
Позивач зазначає, що станом на 01.04.2022 він у справі допустив заборгованість по аліментам на дітей, розмір якої становить 130490,98 грн., яка виникла у зв`язку з тим, що сума стягнення не покривала мінімальну суму аліментів, яка підлягала до сплати. Вказує, що з 2018 року змінились обставини справи, а саме в 2018 році, працюючи на посаді фельдшера Вінницької психіатричної лікарні ім. акад. Ющенка, перебуваючи на робочому місці, отримав важку травму голови від руки психічно – хворої людини, в результаті чого потрапив до лікарні, де тривалий час проходив курс лікування, сплачуючи при цьому аліменти колишній дружині на утримання спільних дітей. В 2019 у позивача різко погіршився стан здоров`я, він почав втрачати орієнтацію, зникла пам`ять, стан здоров`я все погіршувався. 
ОСОБА_2 вказує, що на даний час він повністю втратив працездатність, не може самостійно рухатись, постійно перебуває в лежачому стані, не може розмовляти, не може самостійно вживати їжу, не може одягнутися, роздягнутися, потребує постійного стороннього догляду, який здійснюють його батьки а також потребує постійного медичного догляду. Щомісячно на лікування, придбання ліків, памперсів та інших медичних препаратів, позивач витрачає майже всю ту частину пенсії, що залишається після стягнення аліментів. Позивач є інвалідом 1 А групи у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, інвалідність встановлена безтерміново. Водночас ОСОБА_2   потребує постійного стороннього догляду та допомоги, ступінь втрати професійної працездатності становить 95 %, потребує користування кріслом – коляскою усіх видів. Позивач на даний час перебуває на утриманні своїх батьків та не має власного майна. 
Посилаючись на вказані обставини та на норми ст.ст. 197, 273 СК України позивач просив припинити стягнення аліментів та звільнити його від сплати заборгованості по аліментах. 
Відповідач на позовну заяву подала відзив, в якому просить відмовити в позові повністю. Вказує, що наведені у позові обставини не відповідають дійсності. Вважає, що норми ст. 197 та 273 СК України не підлягають до застосування у спірних правовідносинах. Докази представлені позивачем є неналежними та недопустимими. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Звільнено ОСОБА_2 від подальшої сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 року у справі № 127/17897/16 – ц. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду відповідач  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення в частині задоволених позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволені позову повністю. 
В якості основних доводів скаржник зазначає те, що суд першої інстанції розглядаючи справу не навів переконливих мотивів, що у позивача змінився матеріальний стан: змінився сімейний стан та погіршився стан здоров`я. В свою чергу, позивачем не надано доказів того, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан. Тобто позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які б могли бути правовою підставою для звільнення його від подальшої сплати аліментів.
Правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Рішення в частині відмови в задоволенні позову позивачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.
Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішенням Вінницького міського суду від 29.09.2016, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з 22.08.2016 року. Вирішено питання судових витрат. (а.с. 10 – 11). 
Станом на час розгляду справи, одна з дітей сторін по справі – ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 досягла повноліття. 
Відповідно до довідки Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 29.04.2022 № 18.31-33/10896 станом на 01.04.2022 позивач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 130 490, 98 грн. Стягнення аліментів проводиться з пенсії ОСОБА_2 (а.с. 19). 
Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.07.2022 складає 137818,06 грн. (а.с. 45)
З довідки Управління ПФУ ГУ ПФУ у Вінницькій області від 12.04.2022 слідує, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ ГУПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2969, 29 грн., з них відраховується на аліменти 50%, за січень та лютий 2022 року позивач у справі отримував пенсію у розмірі 1338, 27 грн., в березні та квітні 2022 – 1484, 65 грн. (а.с. 18). 
З довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 639064 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА (Спец. Психіатрична МСЕК) вбачається, що ОСОБА_2 03.02.2020 пройшов повторний огляд за результатами якого встановлено/підтверджено – Першу «А» групу інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я), яка встановлена безтерміново. Втрата професійної працездатності – 95 % (а.с. 13-14). 
Відповідно до акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що затверджено начальником ТУ Держнаглядохоронпраці України у Вінницькій області 27.10.2004 встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом з ОСОБА_2 , стався о 08 год. 15 хв. 11.10.2004 (а.с. 62). 
Задовольняючи частково позовні вимоги, зокрема звільняючи позивача від обов`язку подальшої сплати на користь відповідача аліментів на утримання спільних дітей, які стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 у справі №127/17897/16-ц, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено погіршення його матеріального стану в розумінні ч. 1 ст. 273 СК України.
Вінницький апеляційний суд погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Рішення суду оскаржується в частині звільнення ОСОБА_2 від подальшої сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.
Згідно ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Частина 2 статті 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна норма кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Обґрунтовуючи підстави позову щодо звільнення від подальшої сплати на користь відповідача аліментів на спільних дітей ОСОБА_2 посилається на те, що у зв`язку із тяжкою хворобою, зумовленою травмою голови, він на даний час він повністю втратив працездатність, потребує постійного стороннього догляду, який здійснюють його батьки а також потребує постійного медичного догляду, у зв`язку із чим не може в подальшому сплачувати аліменти згідно рішення суду на дітей.
Наявність обставин, які мають істотне значення та є підставою для звільнення від подальшої сплати аліментів, ОСОБА_2 пов`язує із встановленням йому Першої «А» групи інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві, яка встановлена безтерміново, а також встановлена втрата професійної працездатності - 95%. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_2 від 02.03.2022, останній потребує медичної реабілітації (відновної терапії, медичного спостереження); технічних засобів реабілітації у виді крісла – колісні (коляски); спеціальних засобів для догляду (памперсів 120 шт./міс.) протягом 2 років. (а.с. 15 – 16). 
Як вбачається із матеріалів справи, позивач є інвалідом І-ї групи захворювання, яке виникло до згаданої травми і стан його здоров`я не дає йому можливості працювати і утримувати навіть себе.
Тобто, з моменту призначення інвалідності та втрати професійної працездатності на 95% у позивача змінився матеріальний стан.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що надані позивачем докази на підтвердження наявності тяжкої хвороби, доводять не лише сам факт існування захворювання, а і такий його ступінь, який позбавляє платника аліментів можливості отримувати заробіток та сплачувати аліменти, а також вимагає значних витрат на його лікування.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що наведені позивачем у позові обставини, у розумінні ст.273 СК України, свідчать про наявність підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку подальшої сплати аліментів на користь відповідача на спільних дітей, які стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2016 у справі №127/17897/16-ц. 
З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.
Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог в частині звільнення від подальшої сплати аліментів, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що у позивача змінився матеріальний стан та погіршився стан здоров`я, є необґрунтованими, оскільки спростовуються довідкою МСЕК та Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 02.03.2022, з яких слідує, що позивачу встановлена група інвалідності, а також встановлена втрата професійної працездатності - 95%. 
Також, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав оцінки тому факту, що позивач не просив збільшити або зменшити розмір аліментів, як це передбачає ст. 192 СК України, а просив повністю звільнити його від сплати аліментів, тому не правильно застосував норми СК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, при чому стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 СК України вказує умову звільнення від виплати аліментів.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про часткове задоволення позову.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
Керуючись ст. ст. ст.367, 374, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді                                                                          О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало