ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/5658/18  Номер провадження 22-ц/814/307/23	Головуючий у 1-й інстанції Фанда О.А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільнихсправах:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів Пікуля В.П., Панченка О.О.,
за участю секретаря Ряднини І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., Дробчак Л.В., третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коба Наталія Володимирівна про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2021 року
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВійБі Банк» Славкіної М.А., ОСОБА_3 , змінивши предмет позову просила: 
-визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 3739 від 11.01.20118, за яким банк відступив на користь фізичної особи ОСОБА_3 , право вимоги за кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008; 
-визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 1446 від 11 січня 2018 року за реєстровим № 124 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. 
Позов мотивовано тим, що 24 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту N 731/08.
В забезпечення належного виконання кредитних зобов?язань ОСОБА_4 24 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
13 червня 2016 року ПАТ «ВіЕМБі Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаційну процедуру Славкіної М.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2017 року, в задоволенні вказаних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з пропуску строку позовної давності, а тому ПАТ «ВіЕйбі Банк» втратило право на предмет іпотеки.
Однак, 27 січня 2018 року засобами поштового зв?язку позивач отримала: письмову вимогу про усунення порушення основного зобов?язання від 12 січня 2018 року; копію повідомлення про продаж предмета іпотеки від 18 січня 2018 року; копію повідомлення про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки від 12 січня 2018 року; копію Додатку N 2 до Договору N 3739 про відступлення прав вимоги від 11 січня 2018 року; копію Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 24 квітня 2008 року ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу N 1446 від 11 січня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В.
Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відступлення права вимоги відбулося після рішень судів, якими встановлено відсутність права вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» на предмет іпотеки, позивач просила позов задовольнити. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.
З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки вони надаються лише спеціальними установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
У даному випадку, з укладенням договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відбулася зміна кредитора - фінансової установи, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.
Договір N 3739 від 11.01.2018 року, яким відступлено право вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи ОСОБА_3 , є недійсним, оскільки зміст відступлення права вимоги стосується прав та обов`язків, якими може бути наділений лише банк або інша установа, з погодженням НБУ.
Зазначає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду 13.06.2016 року із спливом трирічного строку позовної давності.
Відзив до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення останньої.
Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (даллі ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 731/08.
В забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку банку, відповідно до Договору іпотеки від 24 квітня 2008 року укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
11 січня 2018 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 , укладено договір N3739 про відступлення (купівлю-продаж)права вимоги, за яким Старий кредитор відступив шляхом продажу Новому кредитору права вимоги до позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором №731/08 від 24 квітня 2008. Разом з цим, договором відступлення прав вимоги Новому кредитору були також відступлені права вимоги за забезпечувальним зобов' язанням.
Так, між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 , укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11 січня 2018 року.
Позивач вважає, що договором відступлення права вимоги від 11 січня 2018 року, порушуються її права, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної частини чи до додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням.
Колегія суддів погодитися з такими висновками не може, виходячи з наступного.
Підставами визнання недійсним договору відступлення права вимоги, окрім спливу строку позовної давності, позивач вказувала на неможливість передачі прав, які не існували на час укладення спірного договору та те що договір відступлення права вимоги не може бути укладено з фізичною особою в якої відсутня ліцензія на здійснення такого роду діяльності.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг , вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
Встановлено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступив фізичній особі ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 та Іпотечним договором від 24.04.2008 року укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_6 на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 11.01.2018 року.
Отже, вбачається, що відбулась заміна суб`єктного складу у частині кредитора на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно із вищевказаних норм права.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 204 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що оспорюваний договір укладений між відповідачами у простій письмовій формі, за яким зокрема фізична особа ОСОБА_3 також набула право вимоги за іпотечним договором, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Масляк Н.В. реєстраційний № 1446, де предметом іпотеки є нерухоме майно, тобто форма оспорюваного правочину також дотримана не була.
Крім того, встановлено, що 13.06.2016 ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаційну процедуру Славкіної М.А. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Рішенням Комінтернівського суду м. Харкова від 28.11.2016 у справі № 641/5288/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.03.2017 року відмовлено у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди визнали, що з дати набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.07.2012, тобто з 29.07.2012 розпочався перебіг строку позовної давності за спірним договором, який закінчився 29.07.2015. Отже, ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду 13.06.2016, зі спливом трирічного строку позовної давності.
Вказані судові рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2017 у справі № 641/5288/16-ц.
Виходячи з викладеного, вбачається, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги, строк позовної давності у зобов`язаннях ОСОБА_1 за іпотечним договором від 24. 04.2008 р. сплив.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що договір про відступлення права № 3739 від 11.01.2018, за кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008 та за іпотечним договором від 24.04.2008, вчинений між відповідачами всупереч вимог закону, а тому підлягає визнанню недійсними.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2021 року – скасувати. Ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., Дробчак Л.В., третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коба Наталія Володимирівна про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором – задовольнити.
Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 3739 від 11.01.2018, за яким банк відступив на користь фізичної особи ОСОБА_3 , право вимоги за кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008.
Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коба Н.В. 11 січня 2018 року за реєстровим № 124.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12.02.2023 року.         

Головуючий                                 Т.В. Одринська
Судді:                                 О.О. Панченко
                                                                       В.П. Пікуль