ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/969/22	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С. 	
Провадження № 22-ц/817/234/23 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря Іванюта О.М. 
                                       представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року (ухвалене суддею Ромазан Л.С., дата складення повного тексту 09 грудня 2022 року) у справі №606/969/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 25000 грн.
Позов мотивувала тим, що у кримінальному провадженні №12019210170000139 від 24 квітня 2019 року за фактом нанесення їй легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , ухвалою Теребовлянського районного суду від 29 квітня 2022 року останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Вказувала, що нанесенням тілесних ушкоджень відповідач заподіяв їй як фізичні ушкодження та страждання, так і моральну шкоду, яка полягала у порушені нормального ритму її життя, вона не могла виходити з дому, тому що поява у людних місцях із видимими тілесними ушкодженнями на обличчі створювала значний дискомфорт, вона змушена була пояснювати причини та обставини спричинення їй тілесних ушкоджень своїм друзям та знайомим, що спричиняло ще більші душевні хвилювання. Звернення до органів поліції, неодноразова участь у слідчих та процесуальних діях, відвідування протягом більше ніж двох років судових засідань спричиняло додатковий дискомфорт та хвилювання. Посилалась на те, що й досі відчуває постійну тривогу, страх, розчарування в порядності людей та боїться вчинення повторного насильства щодо неї чи її близьких з боку відповідача. Вважала, що такими своїми діями відповідач проявив свою зверхність щодо неї, принизив її на очах сина та батька.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивачки 10 000 грн. моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи та судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України та судом не застосовано наслідків спливу строку позовної давності, оскільки тілесні ушкодження були спричинені 24 квітня 2019 року, а із позовом про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 звернулась 21 червня 2022 року.
Вважає помилковим встановлений висновок суду першої інстанції про факт нанесення тілесних ушкоджень відповідачем позивачу, оскільки вважає, що ОСОБА_2 не обґрунтувала причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями правопорушника та отриманою шкодою потерпілої сторони.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки її перебіг почався для позивача із 30 липня 2019 року, коли відповідач набув статусу підозрюваного. Посилається на правильність висновку суду першої інстанції про доведеність вини відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень та відповідно завданні цими діями моральної шкоди, оскільки такий підтверджується як ухвалою Теребовлянського районного суду від 29 квітня 2022 року про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, так і іншими поданими позивачем доказами: показаннями свідка ОСОБА_3 , відеозаписом подій щодо факту нанесення тілесних ушкоджень, копіями матеріалів кримінального провадження, у тому числі копією висновку судово-медичної експертизи.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів викладених у ній.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві. Додатково пояснив, що відповідач в суді першої інстанції не заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши сторони, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив із того, що у зв`язку із спричиненням відповідачем тілесних ушкоджень позивачці, останній завдано моральної шкоди.
З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
При цьому, визначений розмір завданої моральної шкоди апелянтом не оспорюється, відтак апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.
ОСОБА_2 була потерпілою у кримінальному провадженні №12019210170000139 внесеному до ЄРДР 24 квітня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України.
Ухвалою Теребовлянського районного суду від 29 квітня 2022 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 12019210170000139 закрито. 
Зазначена ухвала суду набрала законної сили.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Враховуючи, що ухвала суду про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження на даний час набула законної сили, а звільнення обвинуваченого за його ж клопотанням у зв`язку з закінченням строків давності не є звільненням з реабілітуючих підстав, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини відповідача у заподіянні позивачці тілесних ушкоджень, що мали місце 24 квітня 2019 року.
Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа №438/1545/15-ц.
Крім цього, колегія суддів приходить до переконання про правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, оскільки судом було констатовано, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень їх було завдано моральних страждань, які виразились у дискомфорті, який супроводжувався болісними відчуттями в частині обличчя, емоційним стресом, почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, тривоги, страху, відірваністю від активного соціального життя, емоційною напругою, нервозністю. Оскільки тілесні ушкодження були заподіяні відповідачем в зону обличчя, тривалий час після інциденту позивачці було соромно та принизливо знаходитись в присутності інших людей, вона відчувала дискомфорт через свій зовнішній вигляд, що заважало їй вести нормальний спосіб життя. Також дії відповідача спричинили процес розслідування кримінального провадження, процедура встановлення істини у справі тривала досить довго, що також вплинуло на психоемоційний стан позивача, оскільки протягом усього цього часу вона була змушена повторно відчувати негативні переживання, пов`язані із обставинами вказаного кримінального проступку. Крім того, ОСОБА_1 побив позивачку в присутності малолітнього сина, показавши таким чином свою зверхність щодо неї, принизив її на очах сина та батька.
Доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про доведеність вини відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень позивачці відхиляються, оскільки згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, звільняє від доказування в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При цьому, в ухвалі суду від 29 квітня 2022 року зазначалось, що ОСОБА_1 24 квітня 2019 року близько 10.40 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_2 три удари кулаками рук в ділянку голови та обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку із зовнішнім ушкодженням у вигляді «кровопідпливів правої половини обличчя, скроні та тімені справа» та синця правої привушної ділянки, які за ступенем тяжкості належать до легких. 
Посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач заявляв про застосування наслідків спливу строку позовної давності, як цього вимагає ч.3 ст. 267 ЦК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду є законним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як постановлена у малозначній справі.
Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Головуюча:

Судді