УХВАЛА

29 грудня 2022 року 
м. Київ

справа №462/3866/22
адміністративне провадження № К/990/36712/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Губської  О.А.,  Білак М.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2022 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року
у справі № 462/3866/22 
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції у Львівській області
про визнання дії та бездіяльності протиправними,-
УХВАЛИВ:
29 липня 2022 року до Залізничного районного суду м. Львова подано позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5493251 від 17 червня 2022 року.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року, у справі № 462/3866/22 позовну заяву повернуто позивачу.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підстави для поновлення строку на оскарження постанови від 17 червня 2022 року наведені стороною позивача не можуть бути визнані поважними та такий не може бути поновлено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої         статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 286 КАС України десятиденний строк звернення до суду, а вказані причини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, оскільки вони не зумовлені особливими і непереборними обставинами, які б дали суду підстави для поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За приписами частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно частини 2 статті 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300 -1 цього Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний подати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно з вимогами частини 1 та 2 статті123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом судового оскарження в цій справі є постанови про накладення адміністративного стягнення, копію якої позивач отримав поштою 01 липня 2022 року, а з цим позовом звернулася до суду лише 29 липня 2022 року.
Звертаючись із даним позовом до суду, ОСОБА_1 вказав, що не пропустив строк звернення до суду покликаючись на положення частини 4 статті 122 КАС України та зазначив, що скористався правом на оскарження постанови начальнику УПП у Львівській області, тобто вживав заходів досудового врегулювання спору.
05 серпня 2022 року Залізничним районним судом м. Львова було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та вказано, в який строк та які саме порушення вимог норм КАС України позивачу слід усунути.
11 серпня 2022 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, до якої долучено заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду та копії документів на виконання вимог статті 94 КАС України.
Крім цього, у поданій заяві ОСОБА_1 вказав, що на його думку він не пропустив строк звернення із даним позовом до суду, що він обґрунтував у поданій позовній заяві.
Судом першої інстанції, із поданої заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, встановив, що ОСОБА_1 обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до суду тим, що скористався правом на оскарження постанови начальнику УПП у Львівській області, тобто вживав заходів досудового врегулювання спору. Вказав, що копію оскаржуваної постанови отримав поштою 01 липня 2022 року, 04 липня 2022 року подав скаргу начальнику Управління патрульної поліції у Львівській області та 19 липня 2022 року отримав лист начальника Управління патрульної поліції у Львівській області від 11 липня .2022 року про те, що ним пропущено строк оскарження постанови та відсутність підстав для поновлення такого, оскільки особа не вказала фактичних даних щодо обставин, які не залежали від його волевиявлення, із врахуванням того, що розгляд справи проведено у присутності ОСОБА_1 .
Суди попередніх інстанцій відхилили доводи позивача про те, що після отримання спірної постанови він оскаржувала її в досудовому порядку, а потім звернулася з позовом до суду, оскільки звернення позивача до вищестоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав у даній категорії справ. Отже, позивач безумовно пропустила десятиденний строк, установлений статтею 286 КАС України.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що причини пропуску строку звернення до суду з позовом, вказані позивачем, є неповажними, а тому наявні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до частини третьої статті 123 КАС України.
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що наведені позивачем обґрунтування не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, з огляду таке.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України").
У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі "МШ "Голуб" проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Отже за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Водночас можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з цим позовом залежала виключно від волевиявлення самої позивачки, тобто мала суб`єктивний характер. Будь-яких поважних причин, що перешкоджали позивачці своєчасно особисто або через представника звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, судами у цій справі не встановлено.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 757/48987/18-а законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком з дня вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином, звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, що підтверджує відсутність підстав для встановлення тримісячного строку для звернення до суду із вказаним позовом.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що причини пропуску строку звернення до суду з позовом, вказані позивачем, є неповажними, а тому наявні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до частини третьої статті 123 КАС України.
Отже, подана касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 462/3866/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	О.В. Калашнікова О.А. Губська   М.В. Білак