ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8465/22 Справа № 226/1763/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рибкін О.А. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг
м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

справа № 226/1763/21
провадження № 22-ц/803/8465/22
       
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В., 
за участю секретаря судового засідання – Тимофєєвої В.О.

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 226/1763/21 за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання виплатити недоотриману суму пенсії в порядку спадкування за законом,
за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 грудня 2021 року (суддя Рибкін О.А.), ухваленого в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області,повне судове рішення складено 10 грудня 2021 року,–

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що вона є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з недоотриманої суми пенсії. 22.07.2020 року приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Климовою О.В. було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсії у сумі 54 008,13 грн. Вона звернулась до відповідача зі свідоцтвом про право на спадщину за законом для отримання суми спадщини та отримала недоотриману пенсію у розмірі 52 738,45 грн. Також на її звернення до відповідача їй було повідомлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні пенсійного фонду як внутрішньо переміщена особа та виплату їй було призупинено з 01.09.2016. За рішенням суду ОСОБА_2 поновили виплату пенсії з 01.02.2019 та перерахували на особистий рахунок у Ощадбанку по місяць смерті. В жовтні 2020 року була виплачена недоотримана пенсія померлої ОСОБА_2 в сумі 52 738,45 грн за період з 22.07.2017 по 31.01.2019, сума була зменшена відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Сума нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01.06.2016 у по 21.07.2017 складає 26 275,55 грн. Відомості щодо нарахованої та не отриманої пенсії за період з 01.02.2019 по 10.10.2019 відповідач у своїй відповіді їй не зазначив. Вся недоотримана спадкодавцем за життя сума пенсії увійшла до складу спадщини і відповідач неправомірно не виплатив їй суму спадщини в повному обсязі. 

Просила суд зобов`язати відповідача виплатити на її користь в порядку спадкування за законом суми нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01.02.2019 по 10.10.2019, а також за період з 01.09.2016 по 21.07.2017 у розмірі 26 275,55 грн, що залишились після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути понесені судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману за життя спадкодавця суму пенсії в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 269,68 грн. Стягнуто з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що частина 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регулює виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджується на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. У зв`язку із зазначеним, відповідач у спірних правовідносинах незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкового майна. А тому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії, яка належала за життя її матері ОСОБА_2 , та які не були виплачені позивачу згідно з виданим свідоцтвом про право на спадщину за законом, в повному обсязі, а саме, недоплачена сума становить 1 269,68 грн (із розрахунку 54 008,13 грн належних до виплати спадкоємцю відповідно до свідоцтва про право на спадщину – 52 738,45 грн фактично виплачених спадкоємцеві = 1 269,68 грн). 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посилається на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума пенсії, яка належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, увійшла до складу спадщини, а позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину, з урахуванням трирічного строку, передбаченого статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, на думку скаржника, з урахуванням трирічного строку, Управлінням ПФУ не було порушено норм чинного законодавства при зменшенні розміру виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьк Донецької області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.07.2020 року, виданим приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на спадщину, яка складається з недоотриманої у зв`язку зі смертю спадкодавця пенсії в розмірі 54 008,13 грн.

Відповідно до відповіді Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.03.2021 року на письмове звернення позивача, заявнику повідомлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні пенсійного фонду як внутрішньо переміщена особа. Виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено з 01.09.2016. За рішенням суду ОСОБА_2 поновили виплату пенсії з 01.02.2019 та перерахували на її особистий рахунок, відкритий в Ощадбанку, по місяць смерті. 23.07.2020 зареєстрували заяву позивача про виплату недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 . В жовтні 2020 року позивачу була виплачена недоотримана пенсія померлої ОСОБА_2 в сумі 52 738,45 грн за період з 22.07.2017 по 31.01.2019, сума була зменшена відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Сума нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01.06.2016 у по 21.07.2017 складає 26 275,55 грн.

Згідно з довідкою Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.03.2021 року, ОСОБА_2 знаходилась на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника. Їй виплачено пенсію за період з 07.2017 року по 10.2019 року у розмірі 80 220,45 грн. Пенсію за період з 09.2016 року по 07.2017 року в сумі 26 275,55 грн. не виплачено.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що частина 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регулює виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджується на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. У зв`язку із зазначеним, відповідач у спірних правовідносинах незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкового майна. А тому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії, яка належала за життя її матері ОСОБА_2 , та які не були виплачені позивачу згідно з виданим свідоцтвом про право на спадщину за законом, в повному обсязі, а саме, недоплачена сума становить 1 269,68 грн (із розрахунку 54 008,13 грн належних до виплати спадкоємцю відповідно до свідоцтва про право на спадщину – 52 738,45 грн фактично виплачених спадкоємцеві = 1 269,68 грн).

Суд першої інстанції також дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неохопленої свідоцтвом про право на спадщину суми недоотриманої пенсії, оскільки матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену недоотриману пенсію.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України повинні враховуватись при застосуванні відповідних норм права.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції того, що позов було подано до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, є безпідставними, оскільки як зазначив сам скаржник в апеляційній скарзі, Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке є правонаступником відповідача у справі. Крім того, під час виконання судового рішення, сторони не позбавлені можливості звернутися з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                О.О.Тимченко

Судді:                                                                        О.А. Мірута

                                                                               Я.В. Хейло