ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2023 року           справа №200/13164/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 200/13164/21 (головуючий суддя І інстанції Аканов О.О.), складеного в повному обсязі 02 лютого 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                                ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із позовом про:
          визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22 червня 2021 №056550003537, рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 вересня 2021 №056550003537 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 23 січня 2020 №1-р/2020 по справі №1-5/2018 (746/15);
          зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву про призначення пенсії від 15 червня 2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції Рішення Конституційного Суду від 23 січня 2020 №1-р/2020 по справі №1-5/2018 (746/15) із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 19 жовтня 1992 по 25 грудня 1993 на посаді “машиніста шихтоподачі”, з 26 грудня 1993 по 31 травня 1999 на посаді “електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання доменного цеху” в Костянтинівському металургійному заводі ім.Фрунзе (ВАТ “Костянтинівський металургійний завод”), з 01 червня 1999 по 23 травня 2001 на посаді “електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання” та з 24 травня 2001 по 31 жовтня 2002 на посаді “бригадира на відділці, сортуванні, прийомці, здаванні та упаковці металу” в ЗАТ “Костянтинівський чавуноливарний завод”
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22 червня 2021 №056550003537 про відмову в призначенні пенсії за п.2 ч.2 ст.114 розділу ХVІ-1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84112, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.генерала Батюка, 8, код ЄДРПОУ 13486010) від 20 вересня 2021 №056550003537 про відмову в призначенні пенсії за п.2 ч.2 ст.114 розділу ХVІ-1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.06.2021 року №2735 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із застосуванням положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020), з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 19 жовтня 1992 по 25 грудня 1993 на посаді “машиніста шихто подачі”, з 26 грудня 1993 по 31 травня 1999 на посаді “електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання доменного цеху” в Костянтинівському металургійному заводі ім.Фрунзе (ВАТ “Костянтинівський металургійний завод”), з 01 червня 1999 по 23 травня 2001 на посаді “електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання” та з 24 травня 2001 по 31 жовтня 2002 на посаді “бригадира на відділі, сортуванні, прийомці, здаванні та упаковці металу” в ЗАТ “Костянтинівський чавуноливарний завод”, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 200/13164/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивач не набула право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням встановлено законодавством пенсійного віку та відсутністю рішення комісії при управлінні щодо зарахування періоду роботи з 30.01.1992 по 31.05.1999.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22 червня 2021 №056550003537 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058. В рішенні зазначено, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 37 років 1 місяць 18 днів, вік заявниці - 53 роки. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового  стажу зараховано всі періоди роботи.
Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. 
Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійних органів такими, що підлягають скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
 Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 19.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).
відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України за № 1-р/2020 від 23.01.2020 (справа № 1-5/2018(746/15), у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону «Про Конституційний Суд України» з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.
У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.
Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України» вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.
Водночас суд бере до уваги, що згідно із пунктом 5 статті 62, пунктом 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII Сенат чи Велика палата закриває конституційне провадження у справі, якщо під час пленарного засідання буде виявлена втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України, крім випадків, передбачених частиною другою статті 8 цього Закону.
Суд звертає увагу на те, що конституційне подання отримано Конституційним Судом України 08.04.2015, конституційне провадження відкрито ухвалою від 13.01.2016 № 1-у/2016. При цьому зміни до Закону України № 1058-ІV прийняті 03 жовтня 2017 року Законом № 2148-VІІІ.
Отже, враховуючи, що на виконання вимог пункту 5 статті 62, пункту 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII, Конституційним Судом не було закрито провадження у справі № 1-р/2020, відсутні підстави вважати, що у зв`язку із ухваленням Закону № 1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, втратили дію положення Закону № 1788-XII в частині регулювання прав на пільгову пенсію у період з 01.04.2015 року.
Проте положення пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VII.
За такого правового регулювання та встановлених обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що пункт 2 частини другої статті 114, абзаци 2, 3 пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV за змістом і правовою природою є такими, що не відповідають Конституції України, тому Суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року  № 1-р/2020.
Відтак, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.
Щодо зарахування спірних періодів до стажу позивача, суд зазначає наступне.
Згідно із частинами першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як вже було зазначено вище, відповідно трудової книжки НОМЕР_3 , відповідно до якої (в частині спірних періодів) позивач в період з 07.07.2006 ро теперішній час виконував  гірничі роботи, роботи на поверхні шахти за професією за посадою гірник поверхні. 
Відповідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тощо.
Як вбачається з рішення про відмову в призначенні пенсії від 20.09.2021 №056550003537 відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 15.09.2021, позивачу період роботи з 30.01.1992 по 31.05.1999 не враховано до пільгового стажу роботи  за Списком №2 згідно архівної довідки №05-07-07/1042 від 14.12.2017, оскільки відсутнє рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1.
Разом з тим, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 містяться записи, з яких вбачається, що позивач:
30.01.1992 прийнята в армітний цех ваговиком в Костянтинівський металургійний завод ім.Фрунзе (наказ №97 від 29.01.92);
31.05.1999 звільнена на переводом в ЗАТ Радонмет» п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №326 від 31.05.1999);
01.06.1999 прийнята в доменний цех електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообслуговування (машзал) 4 розряду за переводом в ЗАТ «Радон Мет» (наказ №305 від 01.06.1999);
31.10.2002 звільнена за ст.38 ч.3 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з невиплатою заробітної плати (наказ №523 від 31.10.2002).
Також, в підтвердження спірних періодів роботи сторонами надані: диплом НОМЕР_5 ; довідка №25/22 від 22.03.2021; архівна довідка №05-07-07/1043 від 14.12.17; особова картка; наказ від 09.11.94 №1035; список виробництв робіт, професій, які надають право на пільгове пенсійне забезпечення; довідка про уточнюючий особовий характер роботи; наказ від 31.07.2000 №155.
Крім того, було надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ; свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 .
З урахуванням наведеного, відповідачем неправомірно не зараховані до пільгового стажу позивача за Списком 2 спірні періоди роботи: з 19 жовтня 1992 по 25 грудня 1993 на посаді “машиніста шихто подачі”, з 26 грудня 1993 по 31 травня 1999 на посаді “електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання доменного цеху” в Костянтинівському металургійному заводі ім.Фрунзе (ВАТ “Костянтинівський металургійний завод”), з 01 червня 1999 по 23 травня 2001 на посаді “електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання” та з 24 травня 2001 по 31 жовтня 2002 на посаді “бригадира на відділці, сортуванні, прийомці, здаванні та упаковці металу” в ЗАТ “Костянтинівський чавуноливарний завод”, оскільки вказані періоди роботи підтверджуються трудовою книжкою позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації і, відповідно, її документальне оформлення, покладається на керівника підприємства чи організації.
З огляду на викладене, рішення Головних управлінь про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, якими позивачу відмовлено в призначенні пенсії за норами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, підлягають визнанню протиправними та скасуванню з повторним розглядом заяви про призначення пенсії та зарахуванням вищевказаних періодів до пільгового стажу позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 200/13164/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Судді                                                                                                А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв          
                                                                                                     І.Д.Компанієць