ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/10300/21  Номер провадження 22-ц/814/1169/23	Головуючий у 1-й інстанції Латка І.П.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А. І.
Суддів:    Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі:  Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал-Банк» 

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року, ухвалене суддею Латкою І.П., повний текст рішення складено – 24 вересня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість за кредитним договором всього у розмірі 12 082,48 грн. 

Позовна заява мотивована тим, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділення. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані та доступні на офіційному сайті банку. 20 листопада 2018 року відповідач  ОСОБА_1  звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, підписавши анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20 листопада 2018 року, положеннями якої визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та у мобільному додатку отримав примірники зазначених документів, які складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Також, в Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, зазначено, що останній просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Він засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також він визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 березня 2021 року за відповідачем утворилася заборгованість у  розмірі 19 882,48 грн., яка складається з 19 882,48 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду на електронну пошту 12.08.2021 року, позивач зменшив розмір позовних вимог з 19 882,48 грн.до 12 082,48 грн. (а.с. 57-63), що відповідає заборгованості станом на 11.08.2021 року та підтверджується довідкою про рух коштів по картці від 12.08.2021 року, якої вбачається, що протягом періоду з квітня 2021 року по липень 2021 року включно відповідач вносив на рахунок грошові кошти для погашення заборгованості (а.с. 79-81).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, незважаючи на користування відповідачем кредитними коштами позивача, підстав для нарахування відсотків, пені та комісії за таке користування кредитними коштами у позивача не було з огляду на те, що суду не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами договору процентів, пені та комісії, тому судом було здійснено перерахунок тіла кредиту за наявними матеріалами. Так, з виписки по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що останній дійсно отримав кредитні кошти та користувався ними, при цьому здійснював погашення свого боргового зобов`язання і за період з 20 листопада 2018 року по 03 березня 2021 року відповідачем сплачена заборгованість у загальному розмірі 27 190,75 грн., що перевищує заявлену банком у позові суму заборгованості за наданим кредитом, тому позовні задоволенню не підлягають. Розглядаючи дану справу, судом першої інстанції враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 414/496/20.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Універсал-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, адже боржник, підписуючи додану до позову анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений з Умовами та Тарифами, зокрема п. 8.1 Тарифів, який містить умови про процентну ставку, пеню та комісію. Зазначає, що підписуючи Анкету-заяву, ОСОБА_1 приєднався та був обізнаний з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал-Банк», Тарифами за карткою monobank, адже підписав Анкету-заяву, у якій записані положення про ознайомлення останнього з вищевказаними документами. З метою підтвердження згоди споживача із умовами надання банківських послуг у момент реєстрації АТ «Універсал Банк» генерує та відправляє на вказаний особою мобільний номер ОТР-пароль. Фактом підтвердження згоди є введення споживачем у мобільному додатку «monobank» ОТР-паролю, який був попередньо надісланий банком на зазначений номер. Крім того, зазначає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 20 листопада 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 25 000 (а.с. 7,64).

До позовної заяви позивачем додано копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 листопада 2018 року станом на 03 березня 2021 року, витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки), копія паспорта відповідача.
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що надані позивачем витяги не підписані ОСОБА_1 власноручним підписом, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки) розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20 листопада 2018 року, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування та умови щодо сплати пені та комісії.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що позивачем не надано доказів того, що відповідач у мобільному додатку отримав примірники зазначених документів, як то зазначено у позовній заяві, або іншим способом отримав та ознайомився із цими документами.

У анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг, яка підписана ОСОБА_1 , не зазначено розмір процентної ставки за користування кредитом та не зазначені умови щодо сплати пені та комісії, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, пені та комісії.

Враховуючи вказані обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками (Тарифи за карткою Monobank), відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, надані банком витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Доводи Акціонерного товариства «Універсал Банк» в позовній заяві на те, що відповідач в анкеті-заяві від 20 листопада 2018 року просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку, що він засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором, що він визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях, то такі доводи суд першої інстанції не прийняв до уваги з огляду на наступне.

У додатках до Умов обслуговування рахунків фізичної особи (Тарифи за карткою Monobank) друкованим текстом в графі «позичальник» зазначено, що ПІБ споживача, його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису.

Проте, позивачем до позовної заяви не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що відповідачем вищезазначені документи підписані електронним цифровим підписом відповідно до вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі електронним підписом автора.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що у даній справі позивачем до суду не надані як оригінал такого електронного документу, так і його копія. Отже, суду не надано доказів того, що відповідач підписав вказані документи електронним цифровим підписом. Додані до позовної заяви витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки) не підписані ОСОБА_1 і власноручним підписом.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що в позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви та в порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки) підписав відповідач, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами договору процентів, пені та комісії.

Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки), які містяться в матеріалах даної справи, як не підписані відповідачем власноручно, так і не надано позивачем доказів підписання їх електронним цифровим підписом, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 20 листопада 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату пені та комісії.

Щодо заборгованості по тілу кредиту, то суд першої інстанції зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17) зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти на підставі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 20 листопада 2018 року, що і не оспорював відповідач в судовому засіданні.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав, що, незважаючи на користування відповідачем кредитними коштами позивача, підстав для нарахування відсотків, пені та комісії за таке користування кредитними коштами у позивача не було з огляду на те, що, як зазначено вище, суду не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами договору процентів, пені та комісії, тому судом першої інстанції було здійснено перерахунок тіла кредиту за наявними матеріалами.

Так, з виписки по рахунку ОСОБА_1 судом першої інстанції встановлено, що останній дійсно отримав кредитні кошти та користувався ними, при цьому здійснював погашення свого боргового зобов`язання, за період з 20 листопада 2018 року по 03 березня 2021 року відповідачем сплачена заборгованість у загальному розмірі 27 190,75 грн., що перевищує заявлену банком у позові суму заборгованості за наданим кредитом, тому позовні задоволенню не підлягають.

Розглядаючи дану справу, судом першої інстанції враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 414/496/20.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції відмовив АТ «Універсал Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за необґрунтованістю.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

При цьому банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

У матеріалах справи міститься Анкета-заява ОСОБА_1 до договору про надання банківських послуг від 20.11.2018 року з особистим підписом останнього, який просить відкрити йому поточний рахунок у гривні на ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов договору (а.с. 7, 64).

При цьому, колегія суддів зазначає, що Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус джерело та розмір доходу. В Анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді.

ОСОБА_1 підтвердив, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку. Проставлянням власноруч свого підпису ОСОБА_1 погодився, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Підписанням цього договору підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім цього, він беззастережно погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

У пункті 6 Анкети-заяви клієнт просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги, у тому числі його електронний підпис, обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть йому відкриті в Банку.

Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем з наведенням буквено-цифрового коду, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнає, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки з власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного цифрового підпису.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано також Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами Договору.

Окрім того встановлено, що Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», що надавались та були отримані ОСОБА_1 у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку та умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншу всю інформацію, необхідну для укладення договору.

Всі Умови і обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та за всі періоди є розміщеними на сайті monobank, є публічно доступними, викладеними форматі PDF, з зазначенням рішень на підставі яких вони прийняті та часом набуття їх чинності.

Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи, до яких відповідач з використанням власного пін-коду має постійний доступ.

Враховуючи те, що послуги Банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифами за карткою Monobank подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням Анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20.

Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне укладення кредитного договору, в тому числі, про не погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін, зокрема, щодо відсотків, комісії та пені.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. 

При цьому, колегія суддів враховує, що під час розгляду справи відповідачем не оспорювався факт укладення кредитного договору 20.11.2018 року в електронному вигляді та не спростовувався факт наявності заборгованості, хоча, у разі не визнання позову це є його процесуальним обов`язком.

Так, згідно відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 зазначено, що у період з березня 2021 року по липень 2021 року ним були внесені грошові кошти на погашення кредитної заборгованості, тому пред`явлений банком розмір заборгованості повинен бути зменшений.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором від 20.11.2018 року у відповідача станом на 03.03.2021 року існувала заборгованість у розмірі 19 882,48 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). 

Позивачем надані довідки про рух коштів по картці, з яких вбачається, що станом на 11.08.2021 року заборгованість складала 12 082,48 грн. (а.с. 64-66), а станом на 22.10.2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає 9 589,98 грн. (з урахуванням частково погашення відповідачем заборгованості за період серпень-вересень 2021 року) (а.с. 107-109).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і належним чином, надававши кредиті кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносив, у зв`язку з чим станом на 22.10.2021 року утворилася заборгованість за вказаним договором у розмірі 9 589,98 грн. як загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), яка стала простроченою.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідач по справі ОСОБА_1 не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 9 589,98 грн. з урахуванням добровільного погашення заборгованості відповідачем у період з квітня 2021 року по вересень 2021 року включно.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9 589,98 грн. станом на 22.10.2021 року.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, АТ «Універсал Банк» при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 270 грн. (а.с. 31), при подачі апеляційної скарги – 3 405 грн. (а.с. 114).

На підставі викладеного, з врахуванням принципу пропорційності з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір всього у розмірі 4 505,95 грн.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 1,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 рокускасувати і ухвалити нове рішення. 

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20 листопада 2018 року у розмірі 9 589,98 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 4 505,95 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       
Повний текст постанови складено 16 січня 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов