П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 лютого  2023 року                                                                                        місто  Київ
                                                                                                                 справа № 761/8030/22
                                                                                             провадження №22-ц/824/4792/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1     
відповідач - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву»
 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві  апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Шиліним Володимиром Анатолійовичем, та Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву»  
на  рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2022 року,  ухвалене у складі судді Фролової І.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», третя  особа: Головне управління  Державної  казначейської служби України у м.Києві про скасування наказу та поновлення на роботі ,  -
            
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2022 року  позивачка ОСОБА_1 звернулася  до суду з позовом до відповідача про скасування наказу та  поновлення на роботі.
Позов обґрунтовано тим, що 6 квітня 2022 року керівником Державної установи ««Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву»   видано наказ № 62о/с про звільнення позивача, лікаря-терапевта дільничого терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю () з поліклінікою) за прогул без поважних причин, 6 квітня 2022 року ( п.4 ст.40 КЗП України). Підстава: доповідна, табель, акт про відмову надати письмові пояснення причин відсутності.
Позивач вважає наказ про звільнення незаконним, необґрунтованим, таким, що порушує права позивачки на працю, на здорові і безпечні умов праці, які передбачені ст.43 Конституції України, ст.ст.2,88,153 КЗпП України.
З 24 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року позивачка була відсутня на робочому місці, 25 березня 2022 року та 30 березня 2022 року на адресу ДУ «ТМО МВС України по м.Києву» електронною поштою було надіслано адвокатський запит, для встановлення працівнику ( ОСОБА_1 ) простою. Враховуючи те, що простій в Установі не оголошувався, та установа напружено працювала, про що була надана відповідь електронною поштою, робітнику не надано право самовільно оголошувати собі простій, відсутні будь-які документи на підтвердження відсутності, ці документи не приймаються до уваги. 6 квітня 2022 року ОСОБА_1 з`явилася в Установі. Надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 відмовилася, усно аргументуючи це тим, що її адвокат надіслав повідомлення про закінчення простою.
6 квітня 2022 року, керівник, через службових осіб підприємства, не допускав позивачку до роботи без пояснення законних підстав, вимагав надати довідку про причини відсутності на робочому місці та письмові пояснення з цього приводу. Відмовлявся приймати до уваги, вже надані позивачкою письмові повідомлення про поважні причини неявки на робоче місце під час воєнного стану та небезпеки, фактичні, загальновідомі обставини, що були загрозою її життю та здоров`ю.
Через декілька часів після початку робочого дня, незаконного усного повідомлення про не допуск позивача до виконання своїх обов`язків, вимагання від неї довідко та письмових пояснень, 6 квітня 2022 року, керівником видано наказ № 52 о/с про звільнення за прогул, який у другий половині робочого дня був доведений їй до відома. Але не було пред`явлено додатки, що стали підставами ухвалення незаконного наказу (доповідна, табель, акт про відмову надати письмові пояснення причин відсутності) і не зроблено обов`язковий, письмовий, розрахунок сум, які підлягають виплаті під час звільнення, не проведено виплату таких грошових коштів у день звільнення. Позивач вважає, що викладенні в обґрунтуванні наказу № 52о/с причини звільнення є надуманими, штучно створеними, не відповідають фактичним обставинам, що відбулися у період воєнного стану 24 лютого - 5 квітня 2022 року.
Позивачка повідомила  відповідача про поважність причин не прибуття до робочого місця «у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року «Про введення військового стану в Україні», тимчасовою неможливістю прибуття на робоче місце з причин небезпеки для життя та здоров`я працівника, повідомляю про вимушений простій з 24 лютого 2022 року".
Позивач звертає увагу суду, що фактично весь час з 24 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року позивачка була присутня на роботі, весь час дистанційно виконувала обов`язки, вказівки безпосереднього керівника - завідуючу терапевтичного відділення № 2 ОСОБА_2 , підтримуючи зв`язок по телефону та надаючи статистичні данні. Тобто, за весь час вимушеного простою не з вини робітника, позивачка виконувала у запропонованому керівництвом форматі (телемедицина), свої функціональні обов`язки, шляхом дистанційних, лікарських консультацій особовому складу підрозділів МВС України, які закріплені за терапевтичним відділенням № 2.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила позов задовольнити, скасувати наказ від 6 квітня 2022 року № 52 о/с ДУ «ТМО МВС України по м.Києві», поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою), стягнути  з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 квітня 2022 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2022 року  позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» № 52о/с від 6 квітня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю ( з поліклінікою) з 7 квітня 2022 року. Стягнуто з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 7 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року у розмірі 299421,36 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 11 листопада 2022 року відмовлено у заяві Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про роз`яснення рішення.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 листопада 2022 року  стягнуто з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 грн.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  представник ОСОБА_1 - адвокат Шилін В.А. подав апеляційну скаргу, в який  просив доповнити резолютивну частину рішення: покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Суд першої інстанції не врахував вимоги ст.237 КЗпП України, і не відобразив у резолютивній частині рішення таке питання.
Не погоджуючись з рішенням суду  ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» подала апеляційну скаргу, в який  просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у позові. 
Апелянт зазначає, що  в судовому засіданні 29 вересня 2022 року докази не досліджувалися, обставини, на які посилались сторони, не з`ясовувалися У судовому засіданні заяви та клопотання, подані учасниками справи були просто прийняті судом, питання щодо їх обговорення або розгляду сторонам не ставилися.
Судом не надана мотивована оцінка наступним аргументам та доказам відповідача: не враховано те, що позивачка є в першу чергу лікарем закладу, що надає медичну допомогу поліцейським Національної поліції України та військовослужбовцям Національної гвардії України, тобто військовослужбовцям, які отримали поранення на полі бою при відсічі збройного нападу рф на Україну.
Апелянт вважає, що ДУ згідно наданих доказів дотримано процедуру щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення, встановлену ст.149 КЗпП України, а тому рішення суду в задоволенні позовних вимог є протиправним, і таким, що не відповідає вимогам ст.ст.263,265 ЦПК України.
Позивач не надала документів, що підтверджують її офіційний виїзд з міста Києва. У період з 24 лютого по 5 квітня 2022 року  від працівника ОСОБА_1 жодних заяв про надання їй відпусток, про надання їй можливості працювати дистанційно, довідок про  тимчасову непрацездатність, довідок про звернення дол. лікаря, не надходило.
Апелянт вважає, що наведений у позовній заяві, а далі і задоволений в рішенні суду розрахунок середньоденної заробітної плати не відповідає дійсності, та розрахований всупереч Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100. Судом першої інстанції безпідставно взято для розрахунку заробітна плата позивача за січень, лютий 2022 року.
Крім того, апелянт вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю відповідної роботи по справі, її обсягом  та часом, витраченими адвокатом. З огляду на усталені в Україні правові звичаї у матеріально-побутових відносинах подружжя (адвокат Шилін В.А. є чоловіком позивачки ОСОБА_1 ), на думку апелянта, безумовно засвідчує сумнівний факт оплати дружиною-позивачкою неспівмірного для цієї категорії справ гонорару ( розмір 18000 грн.) чоловікові - її адвокату.
У відзиві  на апеляційну скаргу ДУ «ТМО МВС України по м.Києві» представник позивача адвокат Шилін В.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а  рішення суду першої інстанції залишити без змін.. Рішення вважає обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник відповідача ДУ «ТМО МВС України по м.Києві» не скористався.
В судове засідання ОСОБА_1 та її представник  адвокат Шилін В.А. не з`явилися, місце, день і час засідання суду були повідомлені шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу, зазначену  в позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Також в судове засідання не з`явився представник Головного управління Державної Казначейської служби України у м.Києві, будучи повідомленим про місце, день і час засідання суду шляхом направлення судового повідомлення на офіційну електронну адресу.
Представник  ДУ «ТМО МВС України по м.Києві» Мусієнко Ю.П. доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційних скарг,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ДУ «ТМО МВС України по м.Києві»  підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.  
Судом установлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря терапевта дільничного терапевтичного  відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) в ДУ «ТМО МВС України по м.Києві» з 26 жовтня 2014 року (наказ № 124 о/с від 27 жовтня 2014 року).
З 24 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року лікар була відсутня на робочому місці.
За період відсутності від позивача на електронну пошту  від адвоката Шиліна В.А. надходила низка звернень про встановлення працівнику ОСОБА_1 простою, а саме: 11 березня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про вимушений простій; 23 березня 2022 року від адвоката Шиліна В.А. надійшов адвокатський запит ( № 33/31-16Аз) щодо надання інформації про стан розгляду заяви про простій ОСОБА_1 та про розмір встановленої їй тарифної ставки (тарифного розряду).
29 березня 2022 року ДУ «ТМО МВС України по місту Києву» адвокату було надано  відповідь про те, що, враховуючи функції покладені на заклад, простій в установі не оголошувався.
30 березня 2022 року від адвоката Шиліна В.А. повторно надійшов адвокатський запит (№33/31-17Аз) з вимогою повторно розглянути заяву про простій ОСОБА_1 та вказати розмір встановленої їй тарифної ставки (тарифного розряду).
4 квітня 2022 року адвокату було надано повторну відповідь, в якій зазначили тарифний розряд та повторно повідомили, що заява про простій не може бути задоволена, так як протягом всього часу заклад працює в напруженому режимі, підстави для оголошення простою відсутні.
5 квітня 2022 року до канцелярії від адвоката Шиліна В.О. надійшла заява про закінчення простою.
6 квітня 2022 року ОСОБА_1 з`явилася в установі, надати письмові пояснення своєї відсутності відмовилася.
6 квітня 2022 року керівником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києві" було видано наказ № 52/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю ( з поліклінікою) за прогул без поважних причин.
В обґрунтування наказу про звільнення відповідач зазначив: «З 24.02.2022 по 05.04.2022 лікар-терапевт дільничного  терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці. 25.03.2022 та 30.03.2022 на адресу ДУ «ТМО МВС України  по м.Києву» електронною поштою було надіслано адвокатський запит для встановлення працівнику ( ОСОБА_1 ) простою. Враховуючи те, що простій в Установі не оголошувався та Установа напружено працювала, про що була надана відповідь електронною поштою, робітнику не надано право самовільно оголошувати собі простій, відсутні будь-які документи на підтвердження відсутності, ці документи не  приймають до уваги. 06.04.2022 ОСОБА_1 з`явилася в Установі. Надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці, як цього вимагає ст.149 КЗпП України, ОСОБА_1 відмовилася, усно аргументуючи це тим, що її адвокат надіслав повідомлення про закінчення простою».
Крім того, судом установлено, що позивачка повідомила у можливий, доступний на той час спосіб, повноважних осіб установи про причини неможливості  бути безпосередньо присутньою на робочому місці (простій працівника з незалежних від нього причин). Так, 7 березня 2022 року було направлено та повторно продубльовано, 11 березня 2022 року лист на всі відомі і доступні адреси установи. Повідомлено безпосередніх керівників позивачки - завідуючу відділенням № 2, юрисконсульта установи, через менеджери, електронні скриньки про причини неявки на роботу наступного змісту: « У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до закону України "Про затвердження Указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні», Указу  Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», тимчасовою неможливістю прибуття на робоче місце з причин небезпеки для життя та здоров`я працівника, повідомляю про вимушений простій з 24 лютого 2022 року".
Ухвалюючи рішення  про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із  обґрунтованості вимог позивача в частині позову щодо скасування наказу Держаної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справи України по місту Києві» № 52 о/с від 6 квітня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) за прогул без поважних причин, що призвело до порушення трудового права позивача, а також відновлення становища, яке існувало до такого порушення, шляхом поновлення позивача на раніше займаній посаді. Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 299421,36 грн., суд першої інстанції врахував середньоденний заробіток позивача за січень - лютий 2022 року  та 126 робочих днів вимушеного прогулу за період з 7 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року.
Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Статтею 43 Конституції України  визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно бо сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без  погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох голин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.
Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника (правовий висновок  викладений Верховним Судом у постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 595/1475/19).
Судом установлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря терапевтичного дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву».
Установлено, що  з 24 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року лікар ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці.
Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст.ст.77,81 ЦПК України)
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним  у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку  сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
ОСОБА_1 не надала належних доказів про відсутність її на роботі з поважних причин.
Установлено, що ОСОБА_1   11 березня 2022 року  направила на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3заяву про вимушений простій. Наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 від 7 березня 2022 року, направлена на електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_4,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  не була доставлена адресату ( а.с.12).
З відповіді ДУ «ТМО МВС України по місту Києві» від 29 березня 2022 року адвокату Шиліну В.  слідує, що  відповідно до Положення про ДУ «ТМО МВС України по місту Києві» ТМО є самостійним державним багатопрофільним закладом охорони здоров`я, який об`єднує в собі лікувально-профілактичні та інші заклади, що здійснюють на основі ліцензії медичне забезпечення осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне  обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС.
У своїй діяльності ТМО керується Конституцією України, іншими законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами з питань антикорупційної діяльності, наказами МВС, МОЗ, нормативно-правовими актами з питань організації медичного обслуговування населення та цим Положенням.
Основними завданнями ТМО є надання медичної допомоги особам, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування в ЗОЗ МВС, за стандартами медичної допомоги; організація в установленому порядку медичного забезпечення поліцейських та військовослужбовців Національної гвардії України, які постраждали  при виконанні службових завдань під час ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, постраждали у бойових та воєнних діях, припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, забезпечення громадської безпеки та охорони громадського порядку під час проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій та інших масових заходів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я громадян, а також у разі участі в заходах з протидії тероризму, що спрямовується на запобігання ураженню або зменшення ступеня ураження вказаних осіб.
Разом із цим сфера охорони здоров`я та фармацевтична промисловість належить до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України.
Враховуючи функції покладені на ЗОЗ МВС, беручи до уваги що установа безперервно функціонує, а зупинення роботи установи призведе до негативних наслідків, в ДУ «ТМО» простій не міг бути оголошений  та не оголошувався. Підстави для оголошення простою відсутні, заклад працює у напруженому режимі (а.с.93).
Отримавши таку відповідь, ОСОБА_1 на роботу не вийшла.
Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому є підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
В розумінні КЗпП України та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» саме по собі оголошення військового стану - не є підставою для призупинення роботи (простій). 
Доказів на підтвердження   відсутності   в державній установі «ТМО МВС України по місту Києву» організаційних та технічних умов для виконання роботи лікаря-терапевта позивачем суду не надано.
З наданих відповідачем документів вбачається, що  наказом начальника Державної установи «ТМО МВС України по місту Києву» № 35о/с від 1 березня 2022 року  в установі була запроваджена дистанційна робота для певних категорій працівників, зокрема,    адміністративно-управлінський персонал, працівників бухгалтерії, групи кадрів, юридичної групи, організаційно-методичного відділу, канцелярії, відділу із соціально-гуманітарних питань, обслуговуючого персоналу ТМО, архіву, групи інформаційно-комп`ютерного забезпечення (а.с. 69-70).  Посада лікаря-терапевта   в цьому списку відсутня.
В ДУ «ТМО МВС України по місту Києву» з урахуванням  характеру роботи  установи простій не запроваджувався. Надана позивачем до позовної заяви  роздруківка скріншотів переписки у месенджері  не підтверджує факту виконання ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року трудових обов`язків. 
Отже,  враховуючи  посаду, яка займала ОСОБА_1 , статус закладу, в якому остання працювала, зважаючи на  те, що  робота закладу охорони здоров`я не була призупинена і в установі не запроваджувався простій, а до дистанційної роботи позивачка не залучалася,  відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1   була відсутня на роботі з поважних причин.
Доказів на підтвердження  виїзду за межі міста Києва, евакуації у іншу місцевість у період часу з 24 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року сторона позивача суду не надала. Посилання представника позивача у відповіді на відзив, як поважну причину неявки на робоче місце - відсутність фізичної можливості переїхати з лівого на правий беріг р.Дніпро у м.Києві та повернутися до місця проживання в район станції метро Славутич, є безпідставними,  оскільки сам представник відповідача  далі зазначає, що з  3 березня у м.Києві  відкрите сполучення між  лівим і правим берегами через Північний та Дарницький мости.  Таким чином, зазначена обставина не є поважною причиною невиходу ОСОБА_1 на роботу.
Суд першої інстанції  на зазначене уваги не звернув, обставин, які мають значення для вирішення спору не встановив, і  дійшов  помилкових висновків про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи, що позивачем не доведено поважність причин відсутності її на роботі, та зважаючи на дотримання відповідачем порядку звільнення ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни (прогул),   апеляційний суд дійшов висновку  про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову  ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Відповідно підлягає скасуванню додаткове рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про розподіл судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, підстави для задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 відсутні. 
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шиліним Володимиром Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву»  задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2022 року скасувати і ухвалити нове  судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 листопада 2022 року скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 8 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач

                                                                                                  А.М. Стрижеус