23.01.23
22-ц/812/101/23

Єдиний унікальний номер судової справи: 490/7739/20
Провадження № 22-ц/812/101/23 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова
Іменем України
23 січня 2023 року                 м. Миколаїв                 Справа 490/7739/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Самчишиної Н.В.,
суддів: Лівінського І.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
без участі учасників справи належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Раскевичем Євгеном Леонідовичем, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.
Позовна заява мотивована тим, що позивач  ОСОБА_2 з 04 травня 2020 року займає посаду директора Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія».
17 вересня 2020 року ОСОБА_1 оприлюднила на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook недостовірну публікацію наступного змісту:
«Нові обличчя» - старі методи. Слуга народу, DavidBraun, як ви підбираєте кадри? За яким принципом? Ви їх хоча б перевіряєте?
ОСОБА_3 не звикнувши, що я вже не студентка, мені досі надсилають подібну інформацію.
Я, як журналіст та молодіжний лідер, не можу мовчати  і робити вигляд. Що не бачу. Я хочу, щоб це бачили всі».
«Новий директор моєї Альма матер вирішив застосувати адмінресурс на місцевих виборах. Скористатися своєю посадою, змусивши студентів виписатися зі своїх місць реєстрації та вписатися в гуртожиток юракадемії.
Питання: навіщо ця людина так фанатично прагне до влади?
Адже з досягнень року його керівництва:
Звільнилися одні з найкращих викладачів МІПу;
Найкращі студенти не забажали вступати до магістратури в цей заклад освіти;
А за свідченнями студентів, газети, за які сплачувалися гроші, так жодного разу і не надійшли до студентів!
І це не просто слова, це факт, який можна легко перевірити!
Порушуючи права студентів, вчиняючи ЗЛОЧИН…що він дасть місту? Вірніше, візьме!!!
Я знаю, що зараз швиденько будуть вичищені всі переписки в вайбері! Але скріни не горять!
Прокуратура Миколаївської області, Поліція Миколаївської області, попередня кваліфікація кримінального правопорушення ст. 157 перешкоджання здійсненню виборчого права або права брати участь у референдумі, роботі виборчої комісії або комісії з референдуму чи діяльності офіційного спостерігача. Кримінального кодексу України! Зверніть, будь ласка, на Миколаївський інститут права НУОЮА, увагу! Це дуже легко зробити!!! Зрівнявши кількість місць в гуртожитку з кількістю зареєстрованих студентів за цією адресою!»
Вказана публікація була переглянута безліччю користувачів соціальної мережі та поширена серед невизначеного кола осіб, та без сумніву стосується саме позивача, який є дійсно директором Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія».
Так, зазначена інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, оскільки позивач не вчиняв жодних кримінальних правопорушень, та працюючи на посаді директора Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія», діяв виключно у порядку, в межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Обвинувальний характер публікації є звинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень.
Позивач зазначав, що поширена інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про нібито вчинення позивачем протиправних караних дій, є такою, що, на його  переконання, порушує його особисті немайнові права, та не є оціночним судженням в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію».
Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що  в свою чергу впливає на зниження цінності  особи позивача у суспільстві та серед студентів та викладачів вищого навчального закладу керівником якого є позивач.    Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку  особи позивача в очах оточуючих, принизивши його честь.
Посилаючись на викладене, вважаючи, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди його особистим немайновим інтересам, а саме принижено  гідність, честь та зіпсовано ділову репутацію як керівника та викладача, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, оприлюднену ОСОБА_1 17 вересня 2020  року  на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook та зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену відносно ОСОБА_2 недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook в п`ятиденний строк після набрання законної сили судового рішення, публікації наступного тексту: «17 вересня 2020 року мною, ОСОБА_1 , на моїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook оприлюднені неправдиві та недостовірні відомості відносно директора Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія»  ОСОБА_2 про протиправність його дій на посаді директора  Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія», а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача – адвокат Раскевич Є.Л., строк на подання якого був поновлений судом першої інстанції, заперечуючи проти позову, посилався на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначав, що позивач є неналежним та він помилково кваліфікував спірну публікацію як фактичні дані, а не оціночне судження.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, та порушує права ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, оприлюднену ОСОБА_1 17 вересня 2020  року  на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook:
«…Новий директор моєї Альма матер вирішив застосувати адмінресурс на місцевих виборах. Скористатися своєю посадою, змусивши студентів виписатися зі своїх місць реєстрації та вписатися в гуртожиток юракадемії. …Порушуючи права студентів, вчиняючи ЗЛОЧИН…що він дасть місту? Вірніше, візьме!!! …… попередня кваліфікація кримінального правопорушення ст. 157 перешкоджання здійсненню виборчого права або права брати участь у референдумі, роботі виборчої комісії або комісії з референдуму чи діяльності офіційного спостерігача Кримінального кодексу України! …»
Зобов`язано  ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили опублікувати своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook публікацію наступного змісту: «Інформація, поширена мною в публікації від 17 вересня 2020 року щодо  ОСОБА_2 , директора Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія», а саме що «Новий директор моєї Альма матер вирішив застосувати адмінресурс на місцевих виборах. Скористатися своєю посадою, змусивши студентів виписатися зі своїх місць реєстрації та вписатися в гуртожиток юракадемії. …Порушуючи права студентів, вчиняючи ЗЛОЧИН…що він дасть місту? Вірніше, візьме!!! …… попередня кваліфікація кримінального правопорушення ст. 157 перешкоджання здійсненню виборчого права або права брати участь у референдумі, роботі виборчої комісії або комісії з референдуму чи діяльності офіційного спостерігача Кримінального кодексу України!» - є недостовірною.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  1681 грн. 60 коп.  судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стороною позивача доведено, що поширена про ОСОБА_2  інформація не відповідає дійсності, тому вона є негативною, а відповідно підлягає визнанню недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Наведені висловлювання ОСОБА_1 є поширенням інформації (відомостей про факти) щодо позивача, яка не відповідає дійсності (є недостовірною) на час її розповсюдження, завдає шкоди особистим немайновим благам особи та підлягає спростуванню за правилами статті 277 ЦК.
Інший текст публікації – щодо політичних прагнень позивача і його діяльності за рік керівництва навчальним закладом - є оціночним судженням із припущенням відповідача. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Раскевича Є.Л., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що надані до матеріалів справи копії нібито скріншотів зі сторінки відповідача без відповідного їх засвідчення з підтверджуючими на це доказами, унеможливлюють зробити висновок про належність цих копій саме до сторінки, яка належить відповідачу у соціальній мережі Facebook. Наведена позивачем публікація відповідача взагалі унеможливлює ймовірне поширення інформації щодо порушення честі, гідності та ділової репутації саме фізичної особи – ОСОБА_2 , оскільки у даній публікації взагалі відсуне посилання на останнього. Суд сам встановив та зазначив, що у поширеній інформації мова йде про посадову особу у певному навчальному закладі, а саме, про посаду директора Миколаївського інституту права, яку на той момент займав позивач. Суд необґрунтовано залишив без задоволення заяву відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення строку для подання відповідних доказів проти заявлених вимог, чим грубо порушив норми процесуального права. Крім того, на думку заявника, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, що є підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому підстав для задоволення позову немає.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_4 , посилаючись на необґрунтованість її доводів зазначила, що відповідачем визнано факт розповсюдження інформації на своїй сторінці у Facebook та нею не доведена її достовірність. Поширена апелянтом інформація не може вважатися оціночним судженням, тому що містить інформацію фактичного характеру, яка не відповідає дійсності, а тому підлягає спростуванню, як недостовірна та така, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін. Крім того судове засідання просили проводити без участі позивача та його представника.
В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач та її представник не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
На адресу відповідача направлялася судова повістка-повідомлення, проте конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тому в порядку частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Клопотання в апеляційній скарзі про допит свідка ОСОБА_5 , колегія суддів відхилила, оскільки доказів того, що відповідач не мала можливості заявити клопотання про допит цього свідка з причин, що об`єктивно не залежали від неї не надано, тому згідно приписів ст. 367 ЦПК України заява про допит свідка не підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
У відповідності до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно із статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
У частині 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Відповідно до частини 4 тієї ж статті передбачено, що спростування інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.
З матеріалів справи вбачається, що наказом № 756-75 від 04 травня 2020 року Національного університету «Одеська юридична академія» Фасія Б.В. (виконуючого обов`язки директора – згідно наказу № 2322- 5 від 23 вересня 2019 року) призначено на посаду директора Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» в зв`язку з обранням за конкурсом згідно чинного законодавства з 04 травня 2020 року.
17 вересня 2020 року ОСОБА_1 оприлюднила на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook (www.facebook.com) публікацію наступного змісту (дослівно мовою оригіналу):
 «Нові обличчя» - старі методи. Слуга народу, DavidBraun, як ви підбираєте кадри? За яким принципом? Ви їх хоча б перевіряєте?
ОСОБА_3 не звикнувши, що я вже не студентка, мені досі надсилають подібну інформацію.
Я, як журналіст та молодіжний лідер, не можу мовчати  і робити вигляд. Що не бачу. Я хочу, щоб це бачили всі».
«Новий директор моєї Альма матер вирішив застосувати адмінресурс на місцевих виборах. Скористатися своєю посадою, змусивши студентів виписатися зі своїх місць реєстрації та вписатися в гуртожиток юракадемії.
Питання: навіщо ця людина так фанатично прагне до влади?
Адже з досягнень року його керівництва:
Звільнилися одні з найкращих викладачів МІПу;
Найкращі студенти не забажали вступати до магістратури в цей заклад освіти;
А за свідченнями студентів, газети, за які сплачувалися гроші, так жодного разу і не надійшли до студентів!
І це не просто слова, це факт, який можна легко перевірити!
Порушуючи права студентів, вчиняючи ЗЛОЧИН…що він дасть місту? Вірніше, візьме!!!
Я знаю, що зараз швиденько будуть вичищені всі переписки в вайбері! Але скріни не горять!
Прокуратура Миколаївської області, Поліція Миколаївської області ( окремо відмічені як посилання на Фейсбук-сторінку), попередня кваліфікація кримінального правопорушення ст. 157 перешкоджання здійсненню виборчого права або права брати участь у референдумі, роботі виборчої комісії або комісії з референдуму чи діяльності офіційного спостерігача. Кримінального кодексу України! Зверніть, будь ласка, на Миколаївський інститут права НУОЮА, увагу! Це дуже легко зробити!!! Зрівнявши кількість місць в гуртожитку з кількістю зареєстрованих студентів за цією адресою!».
23 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 157 та ч.1 ст. 364 КК України. 
В заяві зазначено, що 17 вересня 2020 року їй, як журналісту, стало відомо від студентів Миколаївського інституту права НУОЮА про те, що директор закладу ОСОБА_2 схиляє студентів на початок вересня 2020 року змінити свої виборчі адреси, зареєструвавшись або в гуртожитку, або в орендованих квартирах на території Заводського району. ОСОБА_2 висувається кандидатом на місцевих виборах 2020 року від партії Слуга народу по Заводському району м. Миколаєва.
В поясненнях ОСОБА_1 зазначала про скріншоти вайбер-бесід в студентських групах та аудіо запис на якому директор про це розповідав студентам.
Під час перевірки заяви відповідача, при опитуванні студентів та коменданта гуртожитку не встановлено, що директор закладу ОСОБА_2 примушував студентів змінювати адреси реєстрації, чинив тиск. Їм особисто про такі випадки не відомо.
З матеріалів ЄО № 22034 від 23 вересня 2020 СП Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, досліджених судом, встановлено, що в діях директора МІП НУ «ОЮА» ОСОБА_2 порушень діючого законодавства не виявлено, подальшу перевірку припинено, що підтверджується довідкою від 13 жовтня 2020 року. 
Результати перевірки заяви до правоохоронних органів,  ОСОБА_1 не оскаржувались. 
Звернення ОСОБА_2 , через свого представника, до ОСОБА_1 від 07 жовтня 2020 року з пропозицією спростувати поширену нею недостовірну інформацію від 17 вересня 2020 року відповідачем було проігноровано.
Відповідно до інформації, наданої позивачем, в гуртожитку Миколаївського інституту права НУОЮА за адресою: АДРЕСА_1 з 01 вересня 2020 року зареєстрована одна особа, а заселено всього 87 осіб.
На підтвердження своїх доводів позивачем до позову додані роздруківки зі сторінки відповідача, розташованої на сайті соціальної мережі Facebook в мережі Інтернет, які містять вищезазначену поширену публікацію.
В суді першої інстанції відповідач не заперечувала ні факт розповсюдження спірної  інформації на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook 17 вересня 2020 року та перебування цих матеріалів у вільному доступі до необмеженого кола її користувачів та підписників на час звернення позивача до суду. У зв`язку з цим, за недоведеністю іншого, саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що надані позивачем до матеріалів справи копії скріншотів зі сторінки відповідача унеможливлюють зробити висновок про належність цих копій саме до сторінки, яка належить відповідачу у соціальній мережі Facebook, не заслуговують на увагу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведення факту поширення відповідачем інформації відносно певного директора Національного університету «Одеська юридична академія», яким на час її опублікування був позивач. Не зазначення його прізвища не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що спірна публікація стосується саме позивача ОСОБА_2 .
Відтак, при підтвердженні факту оприлюднення та поширення інформації, наступним основним питанням, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Тому за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності(на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
При цьому межа допустимої критики щодо публічної особи визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи. Тому публічна особа має бути готовою виявляти більшу толерантність до висловлювань засобів масової інформації.
Аналізуючи вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, що стосуються інформації, розміщеної відповідачем 17 вересня 2020 року у формі фактичних тверджень (даних), які не можна кваліфікувати як оціночні судження, з огляду на використання мовних оборотів, застосованих у ній.
За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Тому за обставин цієї справи суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підлягало вирішенню питання щодо дотримання при поширенні інформації презумпції невинуватості, а саме звинувачення у вчиненні злочину у загальному контексті викладеної інформації на сторінці відповідача ОСОБА_1 : «Новий директор моєї Альма матер вирішив застосувати адмінресурс на місцевих виборах. Скористатися своєю посадою, змусивши студентів виписатися зі своїх місць реєстрації та вписатися в гуртожиток юракадемії. …Порушуючи права студентів, вчиняючи ЗЛОЧИН…що він дасть місту? Вірніше, візьме!!! …… попередня кваліфікація кримінального правопорушення ст. 157 перешкоджання здійсненню виборчого права або права брати участь у референдумі, роботі виборчої комісії або комісії з референдуму чи діяльності офіційного спостерігача Кримінального кодексу України! 
Поширена відповідачем інформація не є оціночними судженнями, а містить констатацію фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами. 
Встановлені обставини, та відповідні ним правовідносини, що виникли між учасниками справи, на думку колегії, відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 8 травня 2019 року при розгляді справи №761/37180/17.
Аналогічний висновок міститься у постанові ВП Верховного Суду від 12 листопада 2019 року, який вона зробила при розгляді справи №904/4494/18, вказавши, що доводи відповідача про оціночний характер інформації спростовуються її змістом, оскільки ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт.
Доказів того, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності за перешкоджання здійсненню виборчого права або права брати участь у референдумі, роботі виборчої комісії або комісії з референдуму чи діяльності офіційного спостерігача при здійсненні безпосередньо покладених на нього обов`язків директора вищого навчального закладу, відповідачем та його представниками не були надані ні під час розгляду судом першої інстанції, ні під час розгляду у суді апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що заявник належно не обґрунтував доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення клопотання відповідача про поновлення строку для подання всіх письмових доказів, висновків експертів і заяв свідків, оскільки за положеннями частини четвертої статті 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку стороною відповідача не була вчинена відповідна процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
До того ж, зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що справу розглянуто судом за участю представника відповідача – адвоката Слободянюка Д.С., який відповідних клопотань та доказів суду не подавав.
Згідно положень частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відтак, вирішуючи справу про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції достатнім чином перевірив та дійшов до обґрунтованого висновку, що інформація, що стала підставою для звернення до суду, містить конкретні життєві обставини, фактичні твердження.
На думку колегії суддів, місцевий суд вірно звернув увагу на те, що зміст і характер вище дослідженої інформації свідчить про наявність фактів, а тому така інформація не може вважатися оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
Позивач подав докази та довів перед судом недостовірність поширеної інформації щодо вчинення ним кримінально-карних діянь, хоча цей процесуальний обов`язок належить відповідачці, яка достовірність поширеної нею інформації не довела (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року).
Враховуючи встановлені обставини, а також баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, а також презумпцію невинуватості, колегія суддів вважає правильним висновок суду про необхідність визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, вищезазначеної частини інформації стосовно ОСОБА_2 , поширену ОСОБА_1 на своєї сторінці в інтернеті, яка викладена 17 вересня 2020 року, оскільки вона містить фактичні твердження про вчинення позивачем з використанням службових повноважень протизаконних дій, які мають ознаки злочинів, передбачених КК України.
При цьому колегія суддів керується тим, що зазначена судом першої інстанції частина інформації складена відповідачем ОСОБА_1 , що розміщена на її сторінці в інтернеті, містить конкретну інформацію про вчинення позивачем злочину і порушення ним законодавства, які нею не доведені, та за своїм змістом не є відомостями про недодержання позивачем як посадовою особою будь-яких законів, що потребує перевірки. 
Зміст повідомлення свідчать про те, що негативна інформація стосовно позивача доведена до невідомого кола користувачів мережі інтернет з метою формування негативної думки останніх щодо діяльності позивача.
Отже позивачем доведено факт поширення про нього 17 вересня 2020 року негативної та недостовірної інформації про вчинення ним злочинів, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням.
Таким чином колегія суддів вважає, що за відсутності вироку суду стосовно позивача ОСОБА_2 поширення відповідачем зазначеної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на немайнові права позивача.
Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та без належної оцінки обставин справи та наданих сторонами доказів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо не правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вирішуючи позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 іншого тексту публікації, а саме щодо політичних прагнень позивача і його діяльності за рік керівництва навчальним закладом, який вважав оціночним судженням із припущенням відповідача.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, з огляду на доводи апеляційної скарги, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Раскевичем Євгеном Леонідовичем, залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий                 Н.В. Самчишина 

Судді:                                 І.В. Лівінський 

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.