ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/401/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/5688/22 Категорія: 310020000 	Троян Т.Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                                Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                                        Василенко Л.І., Новікова О.М.
       
учасники справи:
       позивач - ОСОБА_1 ;
       відповідач - ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1 

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Троян Т.Є у приміщенні  Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

       01.08.2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. 
       В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно довічно. 
       Станом на 01.07.2022 року заборгованість відповідача у справі за виконавчим документом згідно розрахунку заборгованості по аліментам становить 10198,51 грн. Позивач вказує, що присуджений з відповідача ОСОБА_2 розмір аліментів 300 грн. на даний час є значно меншим від половини прожиткового мінімуму для працездатних осіб та абсолютно не відповідає потребам літньої людини, яка є особою з інвалідністю другої групи, що має ряд тяжких хронічних захворювань, а саме: двосторонню нейросенсорну втрату слуху, хронічну сенсоневральну приглухуватість ІІ-ІІІ ступеню, рубцево-адгезивний отит, гіпертензивну енцефалопатію, ураження міжхребетних дисків поперекового й інших відділів з радикулопатією, гіпертонічна хвороба І ст., ступінь 1, комбінована аортальна вада серця, недостатність аортального клапану І ст., стеноз аортального клапану ІІ ст., повна блокада правої ніжки пучки Гіса, СН І зі збереження фракції викиду лівого шлуночку, діабетичний гонартроз ІІ-ІV ст., поліостеоартроз, згинально-розгинальні контрактури колінних суглобів, стійкий тривалий больовий синдром, значне порушення функцій опори і ходи СФП ІІ-ІІІ ст., наявність яких в свою чергу, змушує її постійно проходити, як амбулаторне, так і стаціонарне лікування, для чого ОСОБА_1 змушена витрачати значні кошти для придбання необхідних медичних препаратів. 
        ОСОБА_1 посилається, що вона з відповідачем зареєстровані та проживають в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , але відповідач не бере жодної участі в утриманні зазначеної вище квартири, вартість всіх комунальних послуг та супутніх витрат пов`язаних з утриманням квартири вона сплачує самостійно, що також позначається негативно на її матеріальному становищі. 
       Тому ОСОБА_1 вважає, що для забезпечення наведених потреб доцільним є змінити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів на її користь, який, будучи працездатною особою із задовільним станом здоров`я, за відсутності інших утриманців (неповнолітніх дітей), та необхідності виплат по іншим виконавчим документам, цілком зможе сплачувати аліменти в наведеному вище розміру, який не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. 
       З врахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року, та стягувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно довічно.
       Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, яке в подальшому ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2022 року було скасоване за заявою про перегляд заочного рішення суду та призначено розгляд справи у загальному порядку.
       Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
       Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 300 грн. довічно, збільшивши їх розмір.
       Стягнуто з дня набрання чинності рішенням суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 800 грн. щомісячно довічно.
       Після набрання законної сили рішенням суду уповноваженому відділу державної виконавчої служби продовжити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 її на утримання, на підставі цього рішення суду та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2013 року у справі № 712/1414/13ц, без видачі нового виконавчого листа.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       Обґрунтування обставин для зміни способу стягнення аліментів, які зазначені в апеляційній скарзі, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві, яка була подана до суду першої інстанції.
       Скаржник вказує, що після скасування заочного рішення при розгляді справи, вона та її представник підтримували позовні вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили довічно. Тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено без урахування думки позивача та її представника, вважає скаржник.
       В апеляційній скарзі звертається увага скаржником на те, що матеріали справи не містять жодних письмових заяв чи клопотань позивача чи її представника щодо уточнення позовних вимог про зміну розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 в розмірі 1000,00 грн., які мали бути подані до початку першого судового засідання, а також не містять доказів направлення копії вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачу.
       Тому ОСОБА_1 вважає, що при постановленні рішення апеляційним судом повинно бути змінено розмір аліментів шляхом їх стягнення з відповідача в частці від доходів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили довічно, що й просила позивач при звернення до суду першої інстанції з позовною заявою.
       Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що станом на день ухвалення рішення Соснівським районним судом м. Черкаси від 10.04.2013 року вона була інвалідом третьої групи загального захворювання. Однак, стан здоров`я позивача ОСОБА_1 з часу ухвалення вказаного рішення у 2013 році змінився в сторону погіршення з ІІІ групи інвалідності на ІІ групу інвалідності загального захворювання, тому позивач відноситься до категорії непрацездатних осіб. 
       Також ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» значно збільшився розмір прожиткового мінімуму, а отже, присуджений з відповідача розмір аліментів 800,00 грн. на даний час абсолютно не відповідає мінімальним потребам літньої людини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та має ряд тяжких хронічних захворювань, потребує дорого вартісного лікування, а також значних витрат на медичні препарати.
       Скаржник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних доказів витрат на проведення поточного ремонту квартири, в якій він проживає разом з нею або ж витрат на утримання квартири. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку позивачу не надає, постійно ухиляється від сплати аліментів, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Окрім того, є працездатною особою із задовільним станом здоров`я, доказів втрати працездатності матеріали справи не містять, за відсутності інших утриманців (неповнолітніх дітей) та необхідності виплат по іншим виконавчим документам, цілком може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) довічно, що не вплине на погіршення його матеріального стану.
       Вважає, що оскільки протягом останніх років стан її здоров`я значно погіршився, вона потребує постійного проходження лікування в кардіолога, невропатолога, травматолога, потребує нагляду сурдолога, що підтверджується наявними у матеріалах справи консультативними висновками, заключеннями лікарів, виписками з історії хвороби, що зумовлює збільшення витрат на медикаменти та реабілітаційні заходи, та зважаючи на труднощі, пов`язані з тягарем утримання квартири, в якій вона проживає разом з відповідачем, який не переймається щодо витрат необхідних для підтримання житла у належному стані, її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вказаний розмір аліментів буде забезпечувати належний та достатній рівень матеріального забезпечення матері та не допустить надмірне обмеження прав та законних інтересів відповідача.
       Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному розмірі та змінити розмір аліментів, встановлених рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року в розмірі 300,00 грн. щомісячно довічно на щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили довічно.
10 березня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача.
       В обґрунтування доводів відзиву вказується, що позивач ОСОБА_1 не є немічною, не потребує сторонньої допомоги, усім забезпечена та все має. Відповідач завжди піклувався про свою маму, працював з дитинства, забезпечував сім`ю, турбувався про маму і сестру ОСОБА_3 , їздив за кордон і віддавав мамі гроші, а потім вона просто їх у нього крала. 
       З 2014 року ОСОБА_1 умисно викликає поліцію, пише скарги і заяви про сімейне насилля з однією метою, щоб позбавити відповідача житла, виселити з квартири, в якій проживає з дитинства та переписати квартиру на свою доньку ОСОБА_3 , яка проживає і працює в м. Києві більше 5 років та інколи приїздить у м. Черкаси. Про утримання та стягнення аліментів ОСОБА_1 не звертається до своєї доньки, а тільки до відповідача, знаючи, що він не має спеціальності, має проблеми зі здоров`ям та не має постійного місця роботи, щоб сплачувати їй аліменти.
       Відповідач звертає увагу на те, що таким чином ОСОБА_1 знущається з нього, бреше поліцейським про її ніби - то побиття, хоча в той час його дома не було, перекривши кран, бо протікає вода у квартирі звинувачує відповідача у економічному насиллі, а відремонтувати кран не дозволяє, оскільки квартира йому не належить. ОСОБА_1 таким чином довела і лікарів, щоб отримати ІІ групу інвалідності, а тепер подає позови, без сплати судового збору і цинічно з цього хизується.
       У відзиві зазначається, що матеріальний і сімейний стан відповідача не змінився на краще, а навпаки, стан здоров`я і самопочуття погіршується, про що свідчить наявна у матеріалах справи медична довідка від 11.01.2023 року про встановлені діагнози ОСОБА_2 .
       На даний час відповідач займається підготовкою документів для реалізації права на пенсійне забезпечення, відтак його матеріальне забезпечення не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивач ОСОБА_1 та й навіть ті, що призначено раніше.
        ОСОБА_2 вважає, що, виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, лише та обставина, що на нього покладено обов`язок утримувати матір, сама по собі не може бути підставою для задоволення апеляційних вимог. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про покращення його матеріального стану та спроможності сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.
       Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
       Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог частково, прийнявши до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, розмір отримуваних доходів, стан їх здоров`я, розмір вимушених витрат на лікування, сплату комунальних послуг. 
       Районний суд прийшов до висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на користь позивача на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року має бути змінений та суд збільшив розмір аліментів до 800 грн. щомісячно, довічно з дня набрання рішення законної сили.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року (справа № 712/1414/13ц) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 300 грн. довічно.
       Відповідно даних пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, термін дії - довічно.
       Згідно виписки з амбулаторної карти від 26.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря, потребує постійного стаціонарного та амбулаторного лікування, прийому медикаментів. Про стан здоров`я позивача свідчать також надані нею консультативні заключення лікарів та висновки спеціалістів.
       Відповідно до розрахунку Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 01.07.2022 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 по аліментах становить 10 198,51 грн.
       Відповідач на спростування доводів позивача надав суду довідку про огляд терапевта (сімейного лікаря) та довідку з КНП «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_4 знаходиться на «Д» обліку та потребує лікування.
       Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
       Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
       При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
       Тому, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі.
       Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
       При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
       Водночас, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Щодо потреби у матеріальній допомозі, то вона має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
       Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі слід виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України.
       Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги, передбачені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
        Таким чином, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу .
       Отже, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за прожитковий мінімум.
       Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.
       Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. 
       При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
       Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
       Враховуючи вищевикладене, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі наявності складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
       У разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
       Вказаний правовий висновок, викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
       Судом першої інстанції вірно взято до уваги безумовне існування додаткових витрат позивача, які обґрунтовуються необхідними потребами на систематичне лікування, спрямованого на ведення нею повноцінного способу життя.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі витрати в умовах інфляції та постійного росту цін значно перевищують встановлені державою мінімальні стандарти для проживання.
       Також судом першої інстанції встановив, що через необхідність постійного лікування, утримання квартири та сплати комунальних послуг, позивач ОСОБА_1 не має можливості самостійно забезпечити собі проживання, а тому потребує для цього матеріальної допомоги, яку мають надавати обоє дітей: дочка та син.
       Як вбачається з рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2022 року у справі № 712/12320/20 згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_5 , яка є донькою позивача, з 05 липня 2017 року працює в АТ «Ощадбанк» в м. Києві на посаді головного інженера Відділу моніторингу клієнтських операцій процесингового центру Департаменту електронної комерції та платіжних засобів (підстава: наказ № 620-к від 22 червня 2017 року).
       Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що позивач не вказує про наявність та можливість отримання нею матеріальної допомоги від інших дитини, дочки, так як має право на стягнення аліментів чи надання добровільно допомоги від дочки.
       Таким чином, суд першої інстанції, взявши до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, розмір отримуваних доходів, стан їх здоров`я, розмір вимушених витрат на лікування, сплату комунальних послуг, прийшов до вірного висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року має бути змінений та збільшений, тому слід стягувати аліменти на користь позивача з дня набрання рішенням законної сили у розмірі 800 грн. щомісячно довічно.
       Доводи скаржника стосовно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено без урахування думки позивача та її представника - адвоката Нікітюка А.М. спростовуються матеріалами справи, зокрема, як вбачається з протоколу судового засідання, адвокат Нікітюк А.М. стосовно позовних вимог зазначив, що їх підтримує частково, просять 1/4 від розмірів доходів, сума дорівнює 1000,00 грн., що також підтримала позивач ОСОБА_1 .
       Стосовно доводів скаржника щодо судом першої інстанції не враховано, що станом на день ухвалення рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2013 року позивач ОСОБА_1 була інвалідом ІІІ групи загального захворювання, а на момент розгляду судом вимог у даній справі, стан здоров`я позивача погіршився, оскільки остання є інвалідом ІІ групи загального захворювання, то апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції прийняв до уваги вказані доводи позивача, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольнив вимоги частково, збільшивши розмір аліментів з 300,00 грн. до 800,00 грн. щомісячно, довічно.
       Апеляційний суд акцентує увагу на те, що посилаючись на наявність у ОСОБА_6 потреби у матеріальній допомозі від сина ОСОБА_2 , позивач не конкретизує, який саме розмір пенсійного забезпечення позбавляє її можливості бути забезпеченою за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму, виходячи з приписів ст. 46 Конституції України, оскільки ОСОБА_1 , будучи особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, отримує відповідне соціальне забезпечення від Держави, відповідно до норм чинного законодавства України.
       Доводи скаржника щодо комунальних витрат та їх оплату позивачем не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки в даній справі вирішується питання щодо стягнення аліментів, а вказані відносини регулюються іншими законами і вирішуються відповідно до їх вимог.
       Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Колегія суддів апеляційного суду відхиляє інші аргументи скаржника, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує, у чому полягає помилка суду першої інстанції при розгляді даної справи, та що саме невірно застосовано судом при вирішенні даного спору. 
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
       Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти російської федерації", "Нелюбін проти російської федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ, як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, а тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.
       З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Оскільки скаржник ОСОБА_1 у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, а апеляційна скарга залишена без задоволення, то такі витрати слід віднести на рахунок Держави.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2023 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

       Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков