Дата документу 01.02.2023 Справа № 331/5041/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/5041/21
Провадження №22-ц/807/458/23
Головуючий в 1-й інстанції – Антоненко М.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,	
секретар	Книш С.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Якових Євгена Володимировича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою адвоката Якових Євгена Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стягував: ОСОБА_2 , - 

В С Т А Н О В И В:

        У вересні 2022 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 надійшла заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа: державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко Олени Миколаївни. В обґрунтування заяви зазначено, що Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року по цивільній справі № 331/5041/21 скасовано, подання державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно–Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Дніпро Куліченко Олени Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 333/4454/14, виданим 18 березня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 615 009,09 грн. Ухвалою Верховного суду від 24.07.2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко Олени Миколаївни про тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу. Ухвала суду про тимчасове обмеження наразі продовжує діяти, що порушує конституційні права заявника. ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, має дохід, при цьому за 8 місяців державний виконавець не вжила ніяких заходів щодо проведення стягнення з його заробітної плати. 

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року, у задоволенні заяви адвоката Якових Євгена Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Якових Євгена Володимировича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги заяви.

       Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції недостатньо мотивував прийняте рішення та не зважив на те, що з моменту прийняття постанови апеляційним судом щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон змінились певні обставини, що вказують на недоцільність встановленого обмеження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       
       Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Олександрівського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 64922749 за виконавчим листом № 333/4464/14- виданим 18.03.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики у розмірі 615 009,09 грн., з яких 583 000 грн. - сума боргу та 32 009,09 грн.- 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання за розпискою.

       22.03.2021 року виконавцем було винесено постанова про відкриття виконавчого провадження.

       Станом на 22.11.2022 року боржником рішення суду не виконане, заборгованість не погашена, від виконання своїх обов`язків згідно виконавчих документів по сплаті заборгованості ухиляється.

       Вказане підтверджується Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року, згідно з якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року по цивільній справі № 331/5041/21 скасовано, подання державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно–Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Дніпро Куліченко Олени Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 333/4454/14, виданим 18 березня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 615 009,09 грн.

       12.09.2022 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 надійшла заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

       Зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, що застосовується на стадії виконання судових рішень, а виконавче провадження не завершено, суд першої інстанції дійшов висновків, що підстав для задоволення заяви не вбачається.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Порядок примусового виконання рішень в Україні визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року подання державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно–Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Дніпро Куліченко Олени Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 333/4454/14, виданим 18 березня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 615 009,09 грн

На час подачі заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України судове рішення не виконано, жодних сум на рахунок стягувача від боржника не надійшло.

Єдиним доводом заяви та апеляційної скарги боржника є факт його офіційного працевлаштування та протиправна, на його думку, бездіяльність державного виконавця з приводу не вчинення дії щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника. Між тим, доказів звернення зі скаргою на бездіяльність державного виконавця і будь-яких рішень з цього приводу надано не було, як і не було надано доказів, які б свідчили, що маючи на часі постійний дохід боржник вчиняє дії щодо погашення боргу, що додатково доводить ухилення його від виконання рішення суду і відсутність підстав для скасування встановлених обмежень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 

ПОСТАНОВИВ:
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Якових Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 01 лютого 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

судді:                                                                                В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко