ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/17137/20
Провадження № 22-ц/4820/113/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю сторін, представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 05 жовтня 2022 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

         У липні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що в 2008 році між ним і ОСОБА_2 була укладена угода про позичку в розмірі 265000 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 20.01.2009 року. В лютому ОСОБА_2 повернув 120000 грн. 27.08.2009 року позивачеві проведено оперативне втручання по ендопротезуванню лівого кульшового суглобу, що в подальшому призвело до погіршення здоров`я – ішемічної хвороби серця, цукрового діабету, гіпертонії. Перебіг хвороб та матеріальний стан не дозволив йому звернутися з вимогою про повернення боргу до суду. 
При цьому ОСОБА_2 постійно просив про відстрочку повернення боргу. Після встановлення позивачу в 2019 році другої групи інвалідності та повторною відмовою ОСОБА_2 про повернення боргу він звернувся в суд з позовом.
Тому позивач просив поновити йому строк звернення до суду з поважних причин та стягнути з ОСОБА_2 позику в сумі 145000 грн. на його користь. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2022 року  поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду. Позовну заяву задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики, в розмірі 145000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, та відмовити у задоволенні позову. На його думку, суд дійшов хибного висновку про наявність підстав для поновлення строку на звернення до суду. Вказує, що відповідно до угоди про позику він зобов`язався повернути борг до 20.01.2009 року, відтак строк позовної давності починає перебіг з 20.01.2009 року. Також ним подана заява про застосування строку позовної давності. Тому загальний строк позовної давності у три роки щодо умови про повернення боргу за угодою сплив 20.01.2012 року. На його думку, інвалідність позивача другої групи та перебування на амбулаторному лікуванні у вказаний період не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Матеріали справи не містять даних про вчинення апелянтом дій, які свідчать про визнання ним боргу, та згідно ст. 264 ЦК України дають підстави суду для висновку про переривання перебігу позовної давності. Суд першої інстанції неправомірно виходив з того, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у зв`язку з можливістю поновити строк на звернення до суду.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Позивач просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 18.10.2008 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 угоду про позику, відповідно до якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 265000 грн. і зобов`язався повернути борг до 20.01.2009 року. Передбачено нарахування пені в сумі 0,1% за кожний день прострочення повернення боргу. 
Відповідач повернув позивачу лише 120000 грн., решту боргу не повертає.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/123-22/7623-ПЧ від 31.08.2022 року підписи від імені ОСОБА_2 в угоді про позику від 18.10.2008 року виконані ОСОБА_2 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачу встановлено другу групу інвалідності, відповідач постійно просив про відстрочку боргу, тому визнав за можливе поновити позивачу строк на звернення до суду та стягнути 145000 грн. неповернутого боргу за договором позики.
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За змістом  ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
   Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
 Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції правильно визнав доведеним той факт, що ОСОБА_2 заборгував ОСОБА_1 145000 грн. відповідно до письмової угоди від 18.10.2008 року, наявної в матеріалах справи.
Твердження відповідача про повне повернення позики та знищення позивачем оригіналу угоди у зв`язку з її виконанням відповідачем цілком спростовується наявною у справі угодою про позику від 18.10.2008 року, підпис у якій від імені ОСОБА_2 виконано ОСОБА_2 . 
Ця обставина встановлена висновком судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/123-22/7623-ПЧ від 31.08.2022 року і повністю спростовує доводи відповідача ОСОБА_2 про відсутність боргу.
Обговорюючи доводи апелянта про помилкове поновлення строку позовної давності, апеляційний суд бере до уваги таке.
Позовна давність  - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Апеляційний суд констатує, що поведінка відповідача, який не вчиняв дій щодо повернення позичених коштів у повному обсязі позивачеві, суперечить його попередній поведінці (отриманню коштів та встановленню обов`язку їх повернути) і очевидно є недобросовісною.
В свою чергу позивач діяв добросовісно, він вказав про сплату відповідачем частини боргу (120000 грн.), що підтвердив й відповідач, попри відсутність письмових доказів сплати ним цієї частини боргу.
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги пояснення позивача про неодноразові прохання відповідача щодо відстрочення сплати боргу і обіцянку його сплатити як послідовні і достовірні, що цілком узгоджуються з іншими його поясненнями та доказами у справі.
Так, і в суді першої інстанції, і в апеляційному суді позивач стверджував, що сторони мали доволі тісні товариські стосунки, які ґрунтувалися на довірі, спільно вели громадську та політичну діяльність, при цьому позивач очолював Хмельницьку обласну партійну організацію Народного Руху України, а відповідач – Хмельницьку та Віньковецьку районну організацію цієї партії. Тому у позивача не було підстав не довіряти обіцянкам ОСОБА_2 повернути частинами наявний борг. Вказував, що неодноразово приїздив до ОСОБА_2 в село Нетечинці Віньковецького району, де той проживав, з метою отримання боргу. Той щоразу обіцяв сплатити борг частинами, під час однієї зустрічі попросив реквізити рахунку для перерахунку коштів у погашення боргу. За відсутності при собі банківської карти позивач надав йому реквізити банківського рахунку Хмельницького обласного комітету сприяння реалізації положень Конституції (громадської організації, який він очолював), і ОСОБА_2 13.01.2016 року сплатив на цей рахунок 3000 грн., вказавши призначенням платежу «оплата боргу від ОСОБА_2 » згідно меморіального ордера від 13.01.2016 року (а.с.33). Отримавши цей платіж, позивач довіряв обіцянкам відповідача повернути борг, які він давав і надалі, у 2017-2019 роках.
Відповідач, вказуючи в суді про отримання цього платежу громадською організацією, яку очолював позивач, не навів жодних доказів на підтвердження наявності договірних відносин між ним та Хмельницьким обласним комітетом СПРК та ОСОБА_2 , за якими у нього нібито існував цей борг.
Суд першої інстанції, обґрунтовано відхиливши твердження сторони відповідача щодо відсутності боргу, неналежності підпису від імені позичальника в договорі ОСОБА_2 як такі, що спростовані висновком судової експертизи, правомірно не взяв до уваги і заперечення відповідачем його обіцянок позивачу сплатити борг.
З врахуванням загальних засад цивільного законодавства, якими  згідно ст. 3 ЦК України є  неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;   справедливість, добросовісність та розумність, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду за захистом порушеного права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2023 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк