П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  127/30678/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Іщук Т.П. 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
07 березня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого ДОП СП Відділення поліції №1 РВП ГУНП у Вінницькій області Здорик Д. В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до РВП ГУНП у Вінницькій області, старшого ДОП СП Відділення поліції №1 РВП ГУНП у Вінницькій області Здорика Д. В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Також позивачем було подано клопотання про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом, яке мотивовано тим, що оскаржувана постанова серії ГАБ №815398 від 08 січня 2021 року йому не вручалась та про неї йому стало відомо лише під час її примусового виконання у виконавчому провадженні №61452153, після накладення арешту на грошові кошти боржника.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2023 року зазначена позовна заява була залишена без руху та вказано на необґрунтованість поважності причин пропуску частини строку для звернення до адміністративного суду, в зв`язку з чим позов було залишено без руху та роз`яснено позивачу про необхідність вказати інші підстави для поновлення цього пропущеного строку з наданням в підтвердження доказів щодо причин.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до РВП ГУНП у Вінницькій області, старшого ДОП СП Відділення поліції №1 РВП ГУНП у Вінницькій області Здорика Д. В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ГАБ №815398 від 08 січня 2021 року.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2023 року та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня вручення постанови.
За приписами ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущений строк. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Як свідчать матеріали справи, позивач оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення, яку винесено 08 січня 2021 року, а позов направлено до суду 30 грудня 2022 року, тобто поза встановленого чинним законодавством строку для оскарження даного виду рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Позивач, зазначаючи поважність причин, вказує як на подання ним аналогічного позову до суду раніше 16 листопада 2021 року (згідно матеріалів справи №127/2390/22) та відсутні пропуску строку звернення з моменту отримання ним оскаржуваної постанови 08 листопада 2021 року, так і про те, що не отримував оскаржуваної постанови у встановленому законом порядку після її винесення.
З даного приводу судом встановлено, що згідно інформації АСДС по справі №127/2390/22, на яку посилається позивач, позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду лише 27 січня 2022 року та з врахування строків поштового пересилання кореспонденції не обґрунтовує час зволікання на завчасне звернення з цим позовом. Крім того, суд першої інстанції надавав оцінку обставинам наступного звернення ОСОБА_1 до суду з таким же позовом з викладом своїх мотивів щодо цього в ухвалі від 05 січня 2022 року, однак при цьому одночасно вказував про необґрунтованість пропуску позивачем строку на час первинного звернення до суду. На ці ж недоліки в обґрунтованості пропуску строку вказувалось також в ухвалі суду від 01 лютого 2022 року в справі №127/2390/22.
Суд першої інстанції вірно відмітив, що саме по собі повернення судом позовної заяви не є наслідком зупинення або переривання процесуальних строків та не може слугувати самостійною підставою поважності причин, адже, усуваючи недоліки в цій частині, позивач як на поважність причин пропуску строку знову вказує про ознайомлення ним з оскаржуваною постановою лише 08 листопада 2021 року, інших же обставин з даного приводу позивач не зазначає та доказів щодо цього не надає.
Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів, які б вказували на поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду в період з моменту винесення оскаржуваної постанови чи ознайомлення з нею і як до 27 січня 2022 року (попереднє звернення до суду, справа №127/2390/22), так і до 30 грудня 2022 року, у т.ч. доказів отримання ним оскаржуваної постанови лише 08 листопада 2021 року, як зазначає позивач.
Визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Також у рішенні ЄСПЛ у справі "Устименко проти України" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності.
ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби .
Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Отже, у контексті забезпечення реалізації права на звернення до суду та вирішення питання поновлення строків на таке звернення поновлення строків може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки особи. Заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, позивач несе тягар доказування існування таких обставин, що передбачено ч. 1 ст. 77 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, а відтак наявності підстав для повернення позовної заяви позивача, оскільки ним не виконано вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2023 року та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Граб Л.С.    Полотнянко Ю.П.