ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2447/23 Справа № 185/7812/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Биліна  Т. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Биліни Т.І., 
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля”
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,- 
ВСТАНОВИЛА: 
       У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі — ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 16 квітня 1998 року працював на підприємстві відповідача займаючи різні посади. 24 квітня 2015 року його було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 17 липня 2015 року встановлено наявність у нього професійних захворювань: радікулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7,С8 з вираженим порушенням біомеханіки хребта стійким больовим мязово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий; остеоартроз в поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФС другого ст.) двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Даним актом встановлено, що професійне захворювання виникло через неефективність роботи систем вентиляції, кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту та в умовах запиленості повітря робочої зони. Згідно довідки МСЕК від 13 липня 2022 року 12ААА № 121345 йому визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60 % та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Згідно довідки МСЕК від 13 липня 2022 року серії 12ААВ № 564653 йому визначено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу нагляду і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарного лікування. Згідно цієї довідки йому протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці. Згідно медичного висновку від 02 липня 2015 року йому встановлено такі діагнози: радікулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7,С8 з вираженим порушенням біомеханіки хребта стійким больовим м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий; остеоартроз в поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФС другого ст.) двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Оскільки з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 245 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь  ОСОБА_1  в рахунок  відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.78-81).
       В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення 120 000 грн в відшкодування моральної шкоди, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Вказували, що відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку відповідача, крім того, не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Зазначали, що з наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці, в іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні. Зазначали, що причиною професійних захворювань позивача є порушення та недотримання ним рекомендацій лікаря. Не погоджувались з розміром відшкодованої моральної шкоди, вважали, що розмір відшкодування завищений (а.с.85-92).
       25 січня 2023 року позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказував, що ним належно доведено факт заподіяння йому моральної шкоди та правомірно визначено її розмір. Зазначав, що, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання (а.с.116-117).
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 245 000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 з 16 квітня 1998 року по 24 квітня 2015 року працював у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с.8-10).
       24 квітня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України.
       Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 02 липня 2015 року, протокол № 914 зроблено висновок про наявність захворювань: радікулопатія попереково-крижова L5, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта стійким больовим м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг; остеоартроз в поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФС другого ст.), двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Встановлено професійний характер захворювання (а.с.15).
       17 липня 2015 року начальником Першотравенського міськрайонного Управління Головного Управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, яким встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання: через неефективність роботи систем вентиляції кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту та в умовах запиленості повітря робочої зони. Причинами виникнення професійного захворювання: рівень фізичного перенавантаження (параметри, ступінь, важкість роботи) маса вантажу, що постійно підіймається, переміщується вручну до 40 кг, при нормативному до 15 кг, величина статистичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за участю м`язів тулуба та ніг – 578880 кг/с при допустимому до 43000 кг/с; зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук, тулуба, ніг – 95000 кг/м при допустимому до 22000 кг/м, нахили тулуба вимушені більше 300 разів за зміну, перебуваючи у позі «стоячи» 83% часу зміни (а.с.11).
       Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААГ від 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 встановлено первинно 3 групу інвалідності з 29 липня 2015 року (а.с.72).
       Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА № 014201 від 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено 55% втрати працездатності сукупно з них: 35 % - радікулопатія; 15% - остеоартроз; 5 % - туговухість з 29 липня 2015 року (а.с.72).
       Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА № 121345 від 13 липня 2022 року ОСОБА_1 повторно встановлено 60% втрати працездатності, з них: 35 % - радікулопатія; 20% - ДПА; 5% - туговухість (а.с.13).
       Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААВ № 564653 ОСОБА_1 повторно оглянутий 13 липня 2022 року, останньому повторно встановлена третя група інвалідності з 01 серпня 2022 року у зв`язку з професійним захворюванням безстроково. Зазначені протипоказання, а саме: робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано: нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стац.лікування (а.с.14).
       Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції приймав до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, через погіршення стану його здоров`я у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, його страждання носять постійний характер, а його здоров`я зазнало незворотні зміни, він втратив працездатність, та вимушений постійно проходити медичні обстеження, лікувальні процедури, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого переносить моральні страждання, та доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди є хибними. 
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
       У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
       При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, в результаті шкідливих і тяжких умов праці, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.І. Биліна 

       Судді:                                                                С.А. Зайцева

                                                                       Ж.І. Максюта