ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 р.	Справа № 520/11961/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.11.21 по справі №520/11961/2020
          за позовом   Головного управління ДПС у Харківській області  
          до   Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)"                  
          про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" (далі – ДП «Підприємство ДКВСУ (№43), заявник) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просило суд:
-  розстрочити виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 по справі №520/11961/2020 терміном на 12 місяців, шляхом здійснення платежів з 26.11.2021 по 25.10.2022, згідно графіку погашення податкового боргу; 
11.11.2022 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) відмовлено у задоволенні заяви.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) подало апеляційну скаргу, в якій, просило ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про відстрочення виконання судового рішення від 10.11.2020 у справі №520/11961/2020.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що з грудня 2020 року по жовтень 2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 по справі №520/11961/2020, ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) було добровільно сплачено 85 000 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких міститься у матеріалах справи. Таким чином, сума за вказаним рішенням, яка підлягає сплаті складає 330 693 грн. Апелянт вказав, що в 2020-2021 роках фінансування з Державного бюджету України Харківської виплавної колонії №43, здійснювалось не в повному обсязі, у зв`язку з цим кошти ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) були залучені на утримання засуджених, як вимагає Кримінально-виконавчий кодекс України, що обмежувало можливість своєчасної та в повному обсязі сплати обов`язкові платежі. За таких обставин ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) перебуває у скрутному фінансовому становищі, має загрозу банкрутства. Посилався на висновки викладені в поставі Верховного Суду України від 10.06.2020  у справі №809/949/17 та від 06.03.2019  у справі №2-а-25767/10/0570.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі – ГУ ДПС у Харківській обл.) до ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) про стягнення податкового боргу задоволено в повному обсязі.
Стягнуто на користь Державного бюджету України з ДП «Підприємство ДКВСУ (№43)  суму податкового боргу в загальному розмірі 1415693,00 грн з усіх відкритих розрахункових рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що застосування такого заходу як відстрочення сплати у даному випадку є необґрунтованим, оскільки відсутні підстави вважати, що надалі обставини зміняться і заявник матиме можливість виконати судове рішення в повному обсязі у встановленому законом порядку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
У відповідності до ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. 
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови. (ч. 5 ст. 378 КАСУ).
Отже, з аналізу вищевикладених норм встановлено, що зазначена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площинні процесуального права. Разом з тим, підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи податкового боргу. Пунктом 5.2 статті 5 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – ПК України) передбачено пріоритет понять, правил, термінів та положень цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування.
Враховуючи те, що предметом спору у адміністративній справі є стягнення податкового боргу, норми ч.ч. 1, 3, 4 ст. 378 КАС України необхідно застосовувати в системному зв`язку з нормами пунктів 100.5, 100.6, ст. 100 ПК України та Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 за № 1235.
Відповідно до п. 100.4. ст. 100 ПК України підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.
Згідно з п.100.5 ст. 100 ПК України підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.
Відповідно до п. 100.4, 100.5 ст. 100 ПК України, постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1235 затверджений Перелік обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин (далі по тексту Перелік).
Розділом І Переліку встановлені обставини, що є підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу заявника, а також документи, які підтверджують зазначені обставини.
Водночас, відповідачем у ході розгляду справи не надано доказів, які б свідчили про виникнення нових підстав чи обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів першої про відсутність достатніх підстав для відстрочення відповідачу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2020.
          Посилання апелянта на наявність підстав для розстрочення виконання судового рішення, а саме на те, що ДП «Підприємство ДКВСУ (№43) перебуває у скрутному фінансовому становищі, має загрозу банкрутства та наявна дебіторська заборгованості зі сплати бюджетних коштів, колегія суддів, вважає необґрунтованим оскільки збитковість підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення. 
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.03.2019 по справі №809/927/14, від 24.01.2019 по справі №813/3195/14, від 15.06.2021 по справі №140/3852/19.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 10.06.2020 по справі №809/949/17, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. 
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, , 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)"  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 по справі №520/11961/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  23.01.2023