ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 березня 2023 року           справа №200/821/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року (головуючий суддя І інстанції – Абдукадирова К.Е.), складене у повному обсязі 27 вересня 2022 року у м. Слов`янськ Донецької області у справі № 200/821/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                     В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з 2012 року по 2017 рік;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з 2012 року по 2017 рік. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року відмовлено у задоволені позовних вимог
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що він має право на отримання спірних компенсацій.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити без змін рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 06 липня 2012 року по 30 січня 2020 року перебував на військовій службі.
Відповідно до записів у військовому квітку, позивач в період з 08 травня 2019 року по 30 січня 2020 року проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби.
Останнє місце проходження служби Військова частина НОМЕР_1 . З 10.08.2017р. позивач має статус учасника бойових дій.
Наказом від 30 січня 2020 року № 45-ОС позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачем направлено заяву на адресу відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої постановою КМУ від 01.08.2012 року № 702 за період з 2012 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
10 вересня 2021 року відповідачем було надано відповідь листом за №12/10125 де було вказано, що з метою нарахування та виплати компенсації за невикористані щорічні додаткові відпустки, відповідно до Постанови КМУ від 01.08.2012 № 702, надіслано запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання витягу з послужного списку. Після отримання витягу з послужного списку та підтверджень з попередніх місць проходження служби про те, що така відпустка позивачу не надавалась, буде проведений відповідний розрахунок та виплата. Про прийняте рішення буде повідомлено встановленим порядком.
На час звернення позивача до суду, позивач не отримав виплатити грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої постановою КМУ від 01.08.2012 року № 702 за період з 2012 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та не був повідомлений про прийняте рішення. 
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої Законом України   “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Спірним питанням даної справи є правомірність заявлених вимог позивача.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Відповідно до п. 1 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого Постановою № 702, щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5 (далі - Постанова № 702).
Відповідно до Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 (далі - Перелік), визначено посади військовослужбовців, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби.
Зокрема, у відділеннях інспекторів прикордонної служби: Інспектор прикордонної служби 3, 2 та 1 категорії, що належать до переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, під час проходження військової служби з 06 липня 2012 року по 30 січня 2020 року перебував на військовій службі та займав різні посади. 
В той же час, відповідно до записів у військовому квітку, позивач в період з 08 травня 2019 року по 30 січня 2020 року проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби.
Останнє місце проходження служби Військова частина НОМЕР_1 . З 10.08.2017р. позивач має статус учасника бойових дій.
Наказом від 30 січня 2020 року № 45-ОС позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, позивач мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-XII саме в цей період часу - з 08 травня 2019 року по 30 січня 2020 року.
Таким чином, враховуючи, що позивач проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби, яка дає право на отримання додаткової відпустки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 702 в період з 08 травня 2019 року по 30 січня 2020 року, то саме за цей період позивач мав право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку.
Позивач у позовній заяві просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з 2012 року по 2017 рік.
Однак, позивач в період з 2012 по 2017 роки не обіймав відповідні посади, які дають право на додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 702, відтак, позов є таким, що не підлягає задоволенню.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                            
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).                    
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
                                                   
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі № 200/821/22– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 березня 2023 року.
      
 Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                                               Е.Г. Казначеєв
                                                                                                       І.Д. Компанієць