КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
  
Апеляційне провадження                                             
№ 22-ц/824/3945/2022                                                                             
                
                                                      П О С Т А Н О В А
 
                                             І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
            26 грудня 2022 року                                                                      місто Київ
                                                                                             справа № 369/13800/19
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.
                   суддів: Семенюк Т.А., Левенця Б.Б.
                   за участю секретаря судового засідання -Савлук І.М.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді           Фінагеєвої І.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-7» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-7» про зобов`язання проведення перерахунку,-
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 175611,57 грн., з яких: основна сума заборгованості 157712,67 грн. та пеня в сумі 17898,80 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ОСОБА_1  з 01червня 2016 року по 10 червня 2019 року був власником квартири  АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2016 року. Про дані обставини позивачу стало відомо лише у лютому 2018 року. 
Вказував, що ТОВ «ЗАРАЗ-7» 13червня 2019 року стало відомо про обставину, що власником вказаної квартири на даний час є ОСОБА_3  згідно договору купівлі-продажу від 10червня 2019 року. 
Позивач зазначав, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг в селі Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області, крім того є управителем багатоквартирного будинку на підставі рішення співвласників багатоквартирного будинку №21 . 
Посилався на те, що між позивачем та відповідачем не було укладено письмовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, однак відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які позивач надавав останньому з 01 червня 2016 року. 
Вказував, що у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01 червня 2016 року по 10 червня 2019 року у розмірі 175611,57 грн.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ЗАРАЗ-7», в якому просив зобов'язати ТОВ «ЗАРАЗ-7» провести перерахунок нарахованої плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 червня 2016 року по 10 червня 2019 року по квартирі АДРЕСА_1 , виходячи з фактично понесених за вказаний період витрат на надання послуг.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він неодноразово звертався ТОВ «ЗАРАЗ-7» з проханням укласти договори про надання ЖКП, писав та залишав відповідачу відповідні заяви проте цього не відбулося, оскільки кожний раз первісний позивач вимагав сплатити борг попереднього власника квартири. 
Вказував, що він не отримував від ТОВ «ЗАРАЗ-7» жодного платіжного документу про сплату ЖКП на власне ім'я. 
Зазначав, що він, як споживач повинен оплачувати лише фактично надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а ТОВ «ЗАРАЗ-7» як виконавець зобов`язаний оприлюднювати склад фактично понесених витрат та обсяг запланованих і виконаних робіт з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та не рідше одного разу на рік проводити перерахунок вказаних послуг, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання цих послуг щодо кожного будинку окремо.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року позов ТОВ «ЗАРАЗ-7» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ЗАРАЗ-7» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 148994,39 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2234,82 грн. 
В іншій частині відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1  залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «ЗАРАЗ-7» відмовити, а зустрічний позов задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що позивач не тільки не надав суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження надання ним житлово-комунальних послуг за адресою:         АДРЕСА_3 , але й не мав спеціального дозволу (ліцензії) на надання деяких з них.
Вказував, що у ТОВ «ЗАРАЗ-7» ліцензія на постачання теплової енергії відсутня, оскільки тарифи на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання споживачам за вказаною вище адресою були затверджені не для позивача, а для ТОВ «Керуюча компанія «Зараз-1», саме це товариство надавало послуги з постачання теплової енергії, було виконавцем відповідної комунальної послуги, тоді як позивач по справі - ТОВ «Зараз-7» не надавав жодних послуг з постачання теплової енергії і навіть не мав права цього роботи через відсутність у нього ліцензії на теплопостачання.
Вважає, що права позивача не були і не могли бути порушені відповідачем, оскільки ТОВ «ЗАРАЗ-7» є неналежним позивачем за вимогою про стягнення плати за постачання теплової енергії і з такою вимогою повинно звернутись до суду ТОВ «Керуюча компанія «Зараз-1».
Зазначав, що довідка про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг станом на 01 червня 2019 року, на яку посилався суд першої інстанції, складена самим позивачем за підписом його директора і бухгалтера та видана на ім`я ОСОБА_4 , тоді як відповідачем у цій справі є ОСОБА_1 . Ця довідка не є допустимим доказом ані надання позивачем житлово-комунальних послуг, ані виникнення заборгованості за них.
Вказував, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 №2189-VІІІ, а саме на ст.2, п.5 ч.2 ст.7, ст.9, ч.1 ст.12, які набрали чинності 10 грудня 2017 року, а введені в дію через шість місяців з дня набрання чинності вказаним Законом (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), тобто з 10 червня 2018 року. Проте позивач просив суд стягнути заборгованість за період з 01 червня 2016 року по 10 червня 2019 року, коли був чинний Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV.
Вказував, що суд першої інстанції не з`ясовував, не досліджував та не встановлював, які саме передбачені Переліком послуги, в якому обсязі, з якою періодичністю, якої якості надавались та чи надавались вони взагалі позивачем.
Зазначав, що суд першої інстанції не виклав заперечень відповідача, що містилися в запереченнях на відповідь на відзив.
Посилався на те, що позивач не виконав ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року у даній справі  і без поважних причин не подав витребувані судом докази.
Вказував, що відповідно до п.5 Порядку №970 перерахунок проводиться не рідше одного разу не рік, без будь-яких звернень зі сторони споживачів і враховує результати перерахунків, проведених з початку року.
12 липня 2022 року від позивача ТОВ «ЗАРАЗ-7» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача, який також є представником третьої особи доводи апеляційної скарги відповідача підтримав, просив її задовольнити з вказаних підстав.
Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ЗАРАЗ-7» посилалося на те, що воно з 01 березня 2016 року відповідно постійно надає житлово-комунальні послуги, як по всьому буд. АДРЕСА_1, так зокрема і по квартирі відповідача включно, однак останній свої зобов`язання щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги не виконує, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 175611,57 грн.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території; рішення уповноваженого органу яким встановлено/погоджено/затверджено тарифи та постачання теплової енергії (опалення); розміру заборгованості.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ЗАРАЗ-7» та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 148994,39 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як споживач наданих позивачем послуг повинен їх оплачувати, що останнім не виконується.
Також суд першої інстанції відмовляючи у стягненні з відповідача пені, виходив з відсутності правових підстав для такого стягнення. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії  протоколу зборів  співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_4 , складеного 01 червня  2016 року,  17 травня 2016 року  відбулися збори співвласників вказаного будинку, на яких було прийнято рішення про визнання управителем багатоквартирного будинку ТОВ «ЗАРАЗ-7».
На виконання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, яке відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року №417 є обов`язковим для виконання всіма співвласниками багатоквартирного будинку, ТОВ «ЗАРАЗ-7» підписало індивідуальні договори з співвласниками зазначеного багатоквартирного будинку.
Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №41 від 24 лютого 2016 року визнано ТОВ «ЗАРАЗ-7» виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в АДРЕСА_1 та введено в дію з 01 березня 2016 року відкориговані тарифи ТОВ «ЗАРАЗ-7» на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №51 від 24 лютого 2016 року погоджено та введено в дію з 01 березня 2016 року тарифи ТОВ «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва та постачання для споживачів теплової енергії ЖК «Чайка» за адресою: АДРЕСА_5 .
Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 25 травня 2016 року №198 було погоджено та введено в дію з 01 травня 2016 року відкориговані тарифи ТОВ «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів «ЖК «Чайка» за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 22 лютого 2017 року №80 було погоджено та введено в дію з 22 лютого 2017 року відкориговані тарифи ТОВ «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів «ЖК «Чайка», які включають в себе всі передбачені податковим законодавством України податки за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільради Києво- Святошинського району Київської області №348 від 28 вересня 2016 року затверджено положення щодо проведення прямих розрахунків по компенсації фактичних витрат теплової енергії.
Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільради Києво- Святошинського району Київської області №153 від 26 квітня 2017 року погоджено відкорегований тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються по будинку за адресою: АДРЕСА_4 . 
Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 28 листопада 2018 року №264, погоджено та введено в дію з 01 грудня 2018 року відкориговані тарифи ТОВ «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів ЖК «Чайка», які включають в себе всі передбачені податковим законодавством України податки за адресою: АДРЕСА_5 .
ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року по 10 червня 2019 року був власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 лютого 2018 року №114759854 та договором купівлі-продажу квартири від 10 червня 2019 року.
ТОВ «Керуюча компанія «ЗАРАЗ-1» має ліцензію на постачання теплової енергії, видану на підставі рішення КОДА №72 від 11 березня 2016 року.
З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2016 року між ТОВ «Керуюча компанія «ЗАРАЗ-1» та ТОВ «ЗАРАЗ-7» укладено договір доручення №7, відповідно до умов якого, першим, як суб`єктом господарської діяльності, що здійснює виробництво та постачання споживачам теплової енергії (теплопостачальною організацією), доручено ТОВ «ЗАРАЗ-7», в тому числі: щомісячно здійснювати розрахунок та облік фактично спожитої споживачами теплової енергії при отриманні ними послуг з теплопостачання; щомісячно знімати показання з будинкових засобів теплової енергії; щомісяця приймати від споживача плату за фактично спожиту теплову енергію згідно з виставлених рахунків та перераховувати дані кошти довірителю у строк не пізніше 10 робочих днів з моменту їх зарахування на поточний рахунок позивача; здійснювати за власний кошт із наступною компенсацією всіх витрат, примусове стягнення заборгованості за надану теплову енергію на свої розрахункові рахунки з боржників фізичних і юридичних осіб, як в судовому порядку і через відповідні відділи, управління та департаменти виконавчої служби України з подальшим перерахуванням стягнутої заборгованості на розрахункові рахунки довірителя.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
09 листопада 2017 року набув чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
У статті 5 Закону №2189-VIII визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
В порядку п.2 ч.3 ст.4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону
Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок є незмінним.
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц.
ТОВ «ЗАРАЗ-7» визначено Управителем багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 та останнє зобов`язане  забезпечувати будинок всім необхідним для проживання всіх співвласників, тому і було укладено відповідні договори із ТОВ «Керуюча компанія «ЗАРA3-1», яка була виробниками послуг із постачання теплової енергії. Збір коштів ТОВ «ЗАРАЗ-7» здійснювало та здійснює на підставі договорів доручення, агентських договорів.
А відтак, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач ТОВ «ЗАРАЗ-7» не є управителем будинку за адресою: АДРЕСА_4 та є неналежним позивачем у даній справіспростовуються вищевикладеним. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з центрального опалення, утримання будинку і споруд та прибудинкової території відповідачу надавалися та останній приймав їх, оскільки в матеріалах справи відсутні акти-претензії або заяви про повідомлення відповідачем виконавців послуг щодо неналежної якості або про їх відсутність.
Як вбачається з матеріалів справи, нарахування за постачання теплової енергії та за утримання будинку було здійснено згідно з тарифами погодженими органом місцевого самоврядування.
Позивач ТОВ «ЗАРАЗ-7» належним чином виконувавсвої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг, проте відповідач належним чином не виконує свої обов`язки по оплаті  наданих йому житлово-комунальних послуг, що і призвело до утворення заборгованості.
Відповідно до довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг станом на 01 червня 2019 року заборгованість по квартирі  АДРЕСА_1 за період з 31 березня 2016 року по 31 травня 2019 року становить 182465,16 грн., що складається з: послуги з утримання будинків у розмірі 86473,64 грн., постачання теплової енергії у розмірі 77567,78 грн., теплової енергії на роботу системи ГВП у розмірі 200,45 грн., пені у розмірі 17898,90 грн., рушникосушарки у розмірі 324,39 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням строку позовної давності, з жовтня 2016 року, а саме у розмірі 148994,39 грн.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з зв`язку з пропуском строку позовної давності, тобто в цій частині рішення не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Оскільки наявними у справі належними доказами підтверджується факт існування у  ОСОБА_1   заборгованості по наданим йому ТОВ «ЗАРАЗ-7» житлово-комунальним послугам та заборгованості за постачання теплової енергії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь  ТОВ «ЗАРАЗ-7» заборгованості у розмірі 148994,39 грн.
Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послугиу розмірі 17898,90 грн., оскільки між позивачем та відповідачем відсутній договір, в якому було визначено розмір пені.
При цьому, відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували його звернення до позивача із заявами або скаргами щодо не надання чи неналежного надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та/або включення в розрахунки послуг, які не надаються позивачем.
Посилання відповідача на те, що позивачу не було затверджено тарифи на управління багатоквартирним будинком, а тому нарахування за послуги з управління є незаконними, колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням (оформлене протоколом) зборів співвласників від 17 травня 2016 року ТОВ «ЗАРАЗ-7» було обрано управителем багатоквартирного будинку та тарифи були затверджені рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ряди Києво-Святошинського району Київської області від 24 лютого 2016 року №47 та рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 квітня 2017 року №139. При цьому, відповідач в судовому порядку не оскаржував вказаних затверджених тарифів.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у квартирі відповідача відсутня рушникосушарка та що позивач просив стягнути заборгованість за рушникосушарку лише за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що рушникосушарка у квартирі відповідача відсутня. Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вказувала на те, що наявність рушникосушарки в квартирах було передбачено проектом. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що є правом позивача визначення періоду, за який він просить стягувати заборгованість з боржника.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, виходив з відсутності підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 просив провести перерахунок нарахованої плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 червня 2016 року по 10 червня 2019 року по квартирі АДРЕСА_1 , виходячи з фактично понесених за вказаний період витрат на надання послуг.
Зазначав, що він, як споживач повинен оплачувати лише фактично надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а ТОВ «ЗАРАЗ-7» як виконавець зобов`язаний оприлюднювати склад фактично понесених витрат та обсяг запланованих і виконаних робіт з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та не рідше одного разу на рік проводити перерахунок вказаних послуг, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання цих послуг щодо кожного будинку окремо. При цьому, посилався на п.5 Порядку №970, згідно якого перерахунок проводиться не рідше одного разу не рік, без будь-яких звернень зі сторони споживачів і враховує результати перерахунків, проведених з початку року.
З матеріалів справи вбачається, що нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території проводилося на підставі рішень виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а також відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до п.1 Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року №970 цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі.
Пунктами 5, 6 вказаного Порядку передбачено, що перерахунок проводиться не рідше одного разу на рік протягом кварталу, наступного за періодом перерахунку, з урахуванням результатів перерахунків, проведених з початку звітного року, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуг щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу наданих послуг в межах тарифу, періодичності та строків надання послуг, установлених рішенням органу місцевого самоврядування, з урахуванням складених виконавцем планів та графіків виконання робіт, пов`язаних з наданням послуг.
Обсяг фактично наданих послуг та виконаних робіт, пов`язаних з їх наданням, повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця, зокрема наказами підприємства, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо.
Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 у квартирі  АДРЕСА_1 не проживав, не користувався комунальними послугами та відповідачу не відомо чи надавалися позивачем послуги.
Відповідно до п.2 Порядку №970 перерахунок - операція, пов`язана із зміною розміру нарахованої плати за послуги у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі та/або без урахування встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, у разі надання послуг без дотримання вимог щодо їх якості шляхом зменшення розміру такої плати виходячи з фактично наданих у період перерахунку послуг.
Згідно з  ч.1 ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести  ті обставини,  на які  вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
При цьому, відповідачем не надано доказів того, що управителем багатоквартирного будинку ТОВ «ЗАРАЗ-7» послуги надавались з перервою, не надавались або надавались неякісно, що могло б бути підставою для здійснення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до п.5 Порядку №970.
А відтак, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанцій, а зводяться до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 29 грудня 2022 року.
 
Головуючий:
 
Судді: