Ухвала
Іменем України
 
27 березня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 694/1426/20
провадження № 61-4096ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до                    ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього на свою користь                                 70 905,60 на відшкодування майнової шкоди.
 
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого              2021 року відкрито провадження у цій справі.
 
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня                    2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України (позивачка повторно не з`явилася в судове засідання). Стягнуто   з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 9 000,00 грн. Роз`яснено позивачці про її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що стали підставою для залишення позову без розгляду.
 
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що 17 лютого 2022 року представник позивачки приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та їй було відомо про оголошення перерви до 01 грудня 2022 року, проте ні вона, ні позивачка не з`явилися у наступне судове засідання та не повідомили про причини своєї неявки. Про відкладення судового розгляду 01 грудня 2022 року на 20 грудня 2022 року сторони були належно повідомлені. В судовому засіданні, призначеному на 20 грудня 2022 року, представниця ОСОБА_3 подала клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з терміновим відрядженням за кордон, але доказів на підтвердження цього не надала. Суд, враховуючи, що позивачка та її представниця повторно не з`явилися в судове засідання, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, дійшов висновку про залишення позову без розгляду. Стягуючи на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, місцевий суд виходив із того, що дії позивачки,             а саме повторна неявка в судове засідання, будучи належно повідомленою про день та час розгляду справи, є підставою для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року скасовано в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у стягненні із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звернення позивачки до суду за захистом порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами та виникнення обов`язку відшкодувати понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу. 
 
16 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року,                  в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та залишити у цій частині в силі ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області                                  від 20 грудня 2022 року. 
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що не з`являючись у судові засідання позивачка та її представниця діяли недобросовісно, що призвело до понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а тому він, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, має право на компенсацію здійснених витрат, пов`язаних               з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивачки.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, постанову апеляційного суду                                  в оскаржуваній частині, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту постанови апеляційного суду                                    в оскаржуваній частині Верховний Суд дійшов переконання, що скарга                                 є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
Звертаючись до суду з клопотанням про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 надав розрахунок витраченого часу на підготовку та ведення цивільної справи станом на 01 грудня 2022 року, квитанції про оплату правничої допомоги.
 
Згідно з договором від 16 лютого 2021 року про представництво в цивільному процесі (надання правничої допомоги), додаткової угоди від 16 лютого 2021 року про виплату гонорару представнику та розрахунку витраченого часу на підготовку та ведення цивільної справи станом на 01 грудня 2022 року, адвокат Павленко С. І. надав, а відповідач ОСОБА_1 отримав послуги з правової допомоги та оплатив їх. Повноваження адвоката підтверджені свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером про надання правничої допомоги та договором. Оплата послуг адвоката підтверджується квитанцією від 16 лютого 2021 року                     № 6 на суму 5 000,00 грн та від 28 вересня 2022 року квитанцією № 10 на суму 4 000,00 грн.
 
Апеляційний суд, відмовляючи у стягненні витратна професійну правничу допомогу, виходив із того, що стороною відповідача не наведено обставин та                    не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок                     про необґрунтованість дій позивачки у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України
 
Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.
 
Правове обґрунтування
 
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини                       і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України. 
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи                  на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання                        або оспорювання. 
 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81                        ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
 
Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України закріплено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
 
Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
 
Верховний Суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. 
 
Водночас, звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. 
 
За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
 
Висновки Верховного Суду
 
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, проаналізувавши процесуальні дії сторони позивачки у цій справі, дійшов обґрунтованого висновку, що посилання на необґрунтованість дій позивачки є безпідставними. 
 
Верховний Суд виходить із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивачки, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142                              ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивачки, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
 
Звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивачки, оскільки зазначене є її диспозитивним правом. 
 
Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивачки при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи                                           є недобросовісним звернення позивачки з позовом до суду, чи були її дії умисними та чим це підтверджується.
 
З урахуванням наведеного, відповідачем не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивачки у справі, що зумовили понесення ОСОБА_1 заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а вказане виключає можливість для задоволення клопотання про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм цивільного процесуального закону є безпідставними, зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням.
 
Враховуючи, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині прийнята                  з правильним застосуванням норм процесуального права, тож, касаційна скарга                є необґрунтованою, відповідно, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду                              від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний