Справа № 308/9573/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

16.03.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ковача І.В.,

                                                                в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2020 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , приватного підприємця, гр. України,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..
Згідно з постановою, 14 вересня 2020 року, о 02 год 45 хв, у м. Ужгород, по вул. Швабська, 18, водій ОСОБА_1 , у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядком проводився у лікаря-нарколога, висновок №308. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Ковач І. В. вказує на те, що постанова судді підлягає скасуванню. Зазначає, що у матеріалах справи недостатньо доказів, які можуть підтвердити те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Так, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння (де обов`язково повинні бути зазначені двоє свідків) не складався, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності не надавався. Також у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано свідків, до протоколу долучено лише медичний висновок. Окрім того зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд на стан сп`яніння до медичного закладу, що в протоколі вказується на те, що огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря-нарколога «зі згоди водія», однак це заперечується, оскільки ОСОБА_1 не надавав згоду, а наполягав на тому, щоб огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків. Також судом не враховано, що постанова серії ЕАМ №3132371 від 14.09.2020 також оскаржується у суді, а сама постанова серії ЕАМ №3132371 не є доказом того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення адвоката Ковача І.В., який 25.01.20223 під час розгляду справи підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має з огляду на таке.

 
Розгляд справи про адміністративне правопорушення 16.03.2023 продовжується за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Ковача І. В., які були повідомлені про дату, час та місце судового засідання – 16.03.2023, однак до суду не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Ковачем І. В. апеляційна скарга. Водночас, апеляційним судом враховується і те, що у день розгляду справи адвокатом Ковачем І. В. була подана заява про розгляд справи без участі сторони захисту. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Ковача І. В., апеляційним судом береться до уваги і те, що розгляд справи неодноразово відкладався, і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Ковча І. В., апеляційний суд не вбачає.

 
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

 
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

 
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

 
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

 
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.

 
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.

 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299725, 14 вересня 2020 року, о 02 год 45 хв, у м. Ужгород, по вул. Швабська, 18, водій ОСОБА_1 , у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядком проводився у лікаря-нарколога, висновок №308. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

 
З рапорту лейтенанта поліції Стушко Р. убачається, що 14 вересня 2020 року, у м. Ужгород, по вул. Швабська, ним був зупинений автомобіль марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у працівників поліції виникли сумніви щодо тверезості водія, у зв`язку з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота (а. с. 2).

 
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 308 від 14.09.2020 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД», і за результатами обстеження лікар ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 3).

 
Відповідно до розписки ОСОБА_1 , останній зобов`язується залишити належний йому транспортний засіб марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 , на місці зупинки автомобіля (а. с. 4).

Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3132371 від 14 вересня 2020 року, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 2 ст. 122 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять гривень) (а. с. 6).

З наявного у матеріалах справи акту медичного огляду № 308 від 14.09.2020 убачається, що водій ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі за допомогою приладу «Драгер 6820», результат огляду позитивний – 0, 93 % проміле (а. с. 72).

Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що патрульний поліцейський Мар`ян Ю. Ю. був упереджений при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх посадових обовязків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.

При оцінці тверджень апелянта щодо того, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення жодними належними доказами не підтверджена, апеляційний суд такі відхиляє.

Так, зі змісту доводів апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що саме він, а не інша особа пройшов освідування у медичному закладі, однак вказує на неналежність доказів, які містяться у матеріалах справи, зокрема адвокат Ковач І. В. стверджує, що судом першої інстанції не з`ясовані фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки автомобіля; те, що ОСОБА_1 не давав згоду на проведення освідування у медичному закладі; до процедури огляду не були залучені свідки; вказує на відсутність направлення на огляд та ставить під сумніви результати освідування. Вважає, що скасування постанови про накладення адміністративного стягнення свідчить про відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Апеляційний суд вважає, що жодних підстав для визнання вказаних тверджень обґрунтованими не може існувати.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надавав згоду на проходження освідування у закладі охорони здоров`я, натомість наполягав на тому, щоб огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків є такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи убачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у працівників поліції виникли сумніви щодо тверезості водія, оскільки в останнього були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Тому пред`явлення ОСОБА_1 поліцейськими вимоги пройти огляд на стан сп`яніння було обов`язковим, і ця вимога повністю ґрунтується на положеннях ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядок). Окрім цього, доказів про наявність будь-яких порушень з боку поліцейських, на які посилається апелянт, у матеріалах справи не має, їх ОСОБА_1 не надав під час розгляду справи у суді першої інстанції, такі не приєднав до апеляційної скарги.

Апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння (де обов`язково повинні бути зазначені двоє свідків) не складався, особі, що притягається до адміністративної відповідальності не надавався. Твердження в цій частині не заслуговують на увагу, є необґрунтованими та не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передує акт медичного огляду особи, в якому вказується результат освідування чи лабораторного дослідження, на підставі якого і складається висновок. У матеріалах справи щодо ОСОБА_1 міститься акт медичного огляду №308 від 14.09.2020 з якого убачається, що водій ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі за допомогою приладу «Драгер 6820», результат огляду позитивний – 0, 93 % проміле (а. с. 72).

Не бере до уваги апеляційний суд твердження апелянта і про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є недоведеним, більш того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2021 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 постанова серії ЕАМ №3132371 від 14.09.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу скасована, а провадження закрито. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими висновки місцевого суду щодо того, що проходження особою, на вимогу поліцейського, огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вищезазначеному судовому рішенні жодним чином не спростовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що має значення для кваліфікації його дій за диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що факт керуванням транспортним засобом ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні освідування не були залучені свідки, апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, оскільки факт наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення доведений належними, достовірними та достатніми доказами.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що результати освідування викликають сумніви, оскільки огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився з порушеннями приписів закону, з огляду таке.

З досліджених під час розгляду апеляційної скарги письмових доказів не вбачається, що по завершенню проведення освідування у медичному закладі ОСОБА_1 висловлював які-небудь зауваження щодо проведення огляду чи ставив під сумніви законність процедури освідування.

Крім того, відповідно до приписів Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, висновок за результатами медичного огляду може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку. Відсутність відомостей про оскарження результатів огляду у медичному закладі та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про те, що з результатами освідування водій ОСОБА_1 погоджується.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не оскаржував медичний висновок, жодних клопотань про допит лікаря з метою отримання пояснень щодо обставин проведення огляду та встановлення остаточного діагнозу сторона захисту не заявляла.

Тому, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я проведено з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції, такі відхиляються й визнаються безпідставними.

Апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.9 «а» ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням приписів ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за перебування за кермом транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Ковачем М. М. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось, що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Ковач І. В., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН