Справа № 125/1472/22
Провадження № 22-ц/801/504/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року	Справа № 125/1472/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Сала Т. Б., Якименко М. М.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 , 
відповідач ОСОБА_2 ,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Питель О. В. в м. Бар, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-
в с т а н о в и в :
       07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
       Позов мотивований тим, що 15 червня 2016 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, мають спільну дочку ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що вони з відповідачем проживають окремо, спільне життя не склалося, відносини між ними зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах та поглядах на життя. Примирення з відповідачем і збереження шлюбу є  неможливим та суперечить їх інтересам. Наполягала на розірванні шлюбу.
       Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:
- розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15.06.2016 Виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Барського районну Вінницької області, актовий запис № 5, після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище " ОСОБА_4 ";
- вирішено питання розподілу судових витрат.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення між подружжям, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, з урахуванням причин розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів для примирення подружжя.
       Не погодившись із цим рішенням, 26 січня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року скасувати та закрити провадження у справі.
       Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, на що вона згоди не надавала та відповідного клопотання не заявляла, мала намір брати участь в судовому засіданні, проте суд не направив їй жодного документа про розгляд справи без її участі. Вказує, що на час подання позовної заяви вона була вагітна та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачем народилась дочка ОСОБА_5 , а за період розгляду справи вони з відповідачем помирились.
       Вважає, що суд не з`ясував фактичні взаємини між нею та відповідачем, не викликав в судове засідання та не роз`яснив що позов про розірвання шлюбу не може бути поданий протягом вагітності дружини та року після народження дитини, та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя.
       Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції: частина 3 статті 360 ЦПК України.
       22 березня 2023 року, засобами електронного зв`язку, від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. У своїй заяві ОСОБА_2 вказує, що не заперечує проти задоволення скарги та просить скасувати рішення суду першої інстанції, так як бажає зберегти сім`ю, ОСОБА_1 наполягає на задоволенні апеляційної скарги.
       Належним чином повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання учасники справи, до суду не з`явився, що з урахуванням поданих ними заяв про розгляд справи за їх відсутності, у відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
       Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону.
       По справі встановлено наступні обставини:
       - 15 червня 2016 року Виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Барського районну Вінницької області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстровано шлюб актовий запис № 5, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 3).
       - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 4).
       Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
       Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Позивач ОСОБА_6 у своїй позовній заяві стверджувала, що подружні стосунки у сторін не складаються, не має спільних інтересів, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач зазначала, що вони з відповідачем проживають окремо. Примирення з відповідачем, спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, та суперечить їх інтересам. Наполягала на розірванні шлюбу.
       З урахуванням вищевикладеного, встановлених обставин у справі, зокрема що сторони спільно не проживають, позивачка від примирення відмовляється, приймаючи до уваги добровільний характер шлюбу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що збереження шлюбу між сторонами суперечить їх інтересам.
       Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом передчасно, самостійно, без надання позивачкою згоди, розглянуто справу за правилами спрощеного провадження, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України справи про розірвання шлюбу не відносяться до переліку справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.
       Разом з тим в апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування судового рішення та закриття провадження у справі, з посиланням на ч. 2 ст. 110 СК України, обгрунтовуючи тим, що на час подання позовної заяви вона була вагітна, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачем народилась дочка ОСОБА_5 .
       Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.
       Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадку, якщо подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.
       Як вбачається із наданої суду апеляційної інстанції копії свідоцтва про народження, виданого 23 грудня 2022 року Барським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народила доньку ОСОБА_5 , батьком якої зареєстрований ОСОБА_2 (а. с. 26). Тобто на момент звернення до суду 07 жовтня 2022 року позивач безумовно знала про вагітність, проте зумисне не зазначила про це у позовній заяві.
       Отже, цивільна процесуальна дієздатність позивача була обмежена в силу закону на момент подання позову, що повинно було призвести до залишення позову без розгляду відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 257 ЦПК України, однак внаслідок приховування позивачем цієї обставини позов було розглянуто в порушення вимог ч. 2 ст. 110 СК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №753/8546/17 (провадження №61-32372св18) дійшов висновку, що приписи ч. 2 ст. 110 СК України виключають провадження у справі за умови вагітності дружини. Факт вагітності дружини та народження дитини до одного року є безумовною підставою, яка унеможливлює подальший розгляд справи.
       За таких обставин, оскільки частиною 2 статті 110 СК України встановлена пряма заборона на пред`явлення позову про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, встановивши зазначені обставини, апеляційний суд виснує, що провадження цій у справі слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України), а тому рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
       При цьому, колегія суддів роз`яснює, що постанова апеляційного суду про закриття провадження у справі з наведених вище підстав не є перепоною для повторного звернення до суду з тих самих підстав у зв`язку зі зміною обставин, наведених у ч. 2 ст. 110 СК України.
       Керуючись ст. ст. 374, 377, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року скасувати.
       Закрити провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.        
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                           Т. М. Шемета

Судді:                                                                          Т. Б. Сало

                                                                                 М. М. Якименко