УХВАЛА

20 грудня 2022 року 
м. Київ

cправа №  914/2281/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:   
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання -  Письменна О. М.,  
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився,   
відповідача-1- Мікрюкова С. В. (адвокат, в режимі відеоконференції),  
відповідача-2 - не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гал-Леобуд"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 (колегія суддів: Скрипчук О. С. - головуючий, Кравчук Н. М., Галушко Н. А.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гал-Леобуд"
до: 1) Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", 2)    приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни
про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів та поновлення записів про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гал-Леобуд" (далі - ТОВ "Гал-Леобуд") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" (далі - АТ "Комінвестбанк") та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни (далі - приватний нотаріус) про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 № 56931290 на нежитлові приміщення загальною площею 371,6 м2, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка, 19 (далі - нежитлові приміщення);

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 № 56930717 на квартиру загальною площею 71,9 м2, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка, 19, кв. 37 (далі - квартира №   37);

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів № 40841452 та № 40840929 про реєстрацію права власності за АТ "Комінвестбанк" на нежитлові приміщення загальною площею 371,6 м2 та квартиру № 37 загальною площею 71,9 м2, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка, 19, та поновлення записів про право власності на нерухоме майно за позивачем на нежитлові приміщення загальною площею 371,6 м2 та квартиру № 37 загальною площею 71,9 м2, які розташовані за адресою: м. Львів, вул.Дорошенка, 19 .

1.2. Позивач посилався на те, що йому на праві власності належали нежитлові приміщення та квартира № 37,  які згідно з договором іпотеки від 30.11.2012, укладеним між позивачем та АТ "Комінвестбанк", забезпечували виконання зобов`язань позивача перед відповідачем-1 за договором кредиту від 26.10.2010 № 02-1/3к-49. Позивач зазначав, що 04.03.2021 АТ "Комінвестбанк" звернуло стягнення на це майно та задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нежитлові приміщення та квартиру № 37, а приватний нотаріус, розглянувши заяву відповідача-1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем, прийняв спірні рішення щодо державної реєстрації права власності АТ "Комінвестбанк" на нежитлові приміщення та квартиру № 37, та здійснив державну реєстрацію права власності відповідача-1 на це майно. Позивач стверджував, що він ніколи не отримував від АТ "Комінвестбанк" передбачену пунктом 4.2 договору іпотеки від 30.11.2012 вимогу про усунення порушення договору кредиту та вимогу про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання таких вимог. Крім того, позивач зазначав, що оцінка предмета іпотеки була здійснена з порушенням строків та порядку, передбачених частиною 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку" та пунктом 12, підпунктом 3 пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок №   1127). 

1.3. 08.02.2022 на електронну адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява позивача про відмову від частини позовних вимог. У цій заяві позивач відмовився від позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів № 40841452 та № 40840929 про реєстрацію прав власності за АТ "Комінвестбанк" на нежитлові приміщення та квартиру № 37 і поновлення записів про право власності на нерухоме майно за позивачем на нежитлові приміщення та квартиру № 37.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.07.2022 у справі №   914/2281/21 (суддя Бортник   О.   Ю.) позов ТОВ "Гал-Леобуд" до АТ "Комінвестбанк" та приватного нотаріуса задоволено частково; визнано протиправними та скасовано рішення від 04.03.2021 № 56931290 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлові приміщення та рішення від 04.03.2021 № 56930717 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру № 37;  прийнято відмову ТОВ "Гал-Леобуд" від решти позовних вимог та закрито провадження у справі щодо цієї частини позовних вимог. 

2.2. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що державну реєстрацію права власності АТ "Комінвестбанк" шляхом переоформлення права власності на предмет іпотеки здійснено приватним нотаріусом за відсутності поданих відповідачем-1 документів, визначених підпунктом 2 пункту 61 Порядку № 1127. Зокрема, суд встановив, що надана АТ "Комінвестбанк" копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з оголошеною цінністю від 26.10.2020 вих. № 02-93/6-202за №   05400331930310, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 пункту 61 Порядку № 1127, не є належним доказом про вручення позивачу вимоги щодо порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, оскільки на ньому відсутня розписка представника ТОВ "Гал-Леобуд". Крім того, суд визнав обґрунтованими аргументи позивача про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 №   56931290 та № 56930717 прийняті приватним нотаріусом з порушенням підпункту 3 пункту 61 Правил № 1127 та вимог частини 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку", оскільки відповідач-1 набув предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності не на момент такого набуття, а на інший момент. Суд зазначив також, що оцінку предмета іпотеки здійснено, виходячи з його загальної площі, яка не відповідала дійсній площі об`єкта оцінки станом на 04.11.2020.

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 рішення Господарського суду Львівської області від 06.07.2022 у справі №   914/2281/21 скасовано в частині задоволення позовних вимог. Прийнято в цій частині нове рішення, яким вирішено у позові ТОВ "Гал-Леобуд" відмовити. В решті рішення Господарського суду Львівської області залишено без змін.

2.4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія вимоги АТ "Комінвестбанк" від 26.10.2020 № 02-93/6-202, яка була адресована позивачу - ТОВ "Гал-Леобуд", про усунення порушень основного зобов`язання та умов іпотечного договору, і яка була надіслана на адресу позивача та отримана 04.11.2020, що підтверджується належним чином засвідченою копією рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення №   0500331930310. Суд апеляційної інстанції зазначив, що вартість предмета іпотеки мала визначатися суб`єктом оціночної діяльності не раніше 05.12.2020; відповідач-2 прийняв спірні рішення про державну реєстрацію, зокрема, на підставі відомостей, поданих відповідачем-1   про вартість предмета іпотеки, а саме: Довідки № 03/03/21 від 22.02.2021    та   самого Звіту про оцінку нерухомого майна (нежитлових приміщень загальною площею 366,9 м2 та квартири № 37 загальною площею 58,6 м2) у будинку № 19 по вул. Дорошенка у м. Львові станом на 04.11.2020; вартість предмета іпотеки, визначена приватним підприємством "Експерт-Центр", яке є суб`єктом оціночної діяльності. За таких обставин суд дійшов висновку, що спірні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняті відповідачем-2 відповідно до вимог частини 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку". Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що оцінка предмета іпотеки здійснена, виходячи із загальної площі, що відповідає предмету іпотеки згідно з договором, і матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ "Гал-Леобуд" повідомляло іпотекодержателя про зміну площі предмета іпотеки. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. ТОВ "Гал-Леобуд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №   914/2281/21, а рішення Господарського суду Львівської області від 06.07.2022 у справі №   914/2281/21 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги,  ТОВ "Гал-Леобуд" зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень статті 37 Закону України "Про іпотеку", пункту 61 Порядку № 1127, а також без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 209/2599/17-ц, від 20.03.2019 у справі № 222/1402/61-а, від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц, від 21.09.2021 у справі № 910/4875/18, від 23.01.2019 у справі № 306/1224/16-ц.

3.3. АТ "Комінвестбанк" у відзиві на касаційну скаргу просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Гал-Леобуд" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №   914/2281/21. АТ "Комінвестбанк" зазначає, що посилання  ТОВ "Гал-Леобуд" на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 209/2599/17-ц, є безпідставним, оскільки у справі №   209/2599/17-ц суди досліджували зміст повідомлення, яке банк надсилав іпотекодавцю, а справа №   914/2281/21, що розглядається, стосується факту отримання чи неотримання письмового повідомлення. Крім того, на думку АТ "Комінвестбанк", у справі №   914/2281/21, що розглядається, спір виник між юридичними особами, проте у справі  № 209/2599/17-ц спір виник між юридичною особою - іпотекодержателем і фізичною особою - іпотекодавцем, що впливає на порядок отримання поштових повідомлень, який відмінний для фізичних та юридичних осіб. АТ "Комінвестбанк" вважає, що правовідносини у справі №   910/4875/18 неподібні із правовідносинами у справі №   914/2281/21, що розглядається, оскільки висновки у справі №   910/4875/18 стосуються відсутності оцінки нерухомого майна.  

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що між позивачем (позичальник) та відповідачем-1 (кредитор) 26.10.2010 укладено договір кредиту № 02-1/3к-49. У подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди до цього договору, якими змінювали розмір кредиту, наданого позивачу.

4.2. З метою забезпечення зобов`язань позивача перед відповідачем-1 за кредитним договором між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір іпотеки від 30.11.2012. Сторони цього договору погодили, що предметом іпотеки є нежитлові приміщення площею 366,9 м2 та квартира № 37 у будинку № 19 на вул. Дорошенка у м. Львові загальною площею 58,6 м2  (пункт 1.1). У пункті 4.1 договору іпотеки від 30.11.2012 сторони погодили, що відповідач-1 набув право звернути стягнення на предмет іпотеки при настанні заставних випадків, перелічених сторонами у цьому пункті договору.

4.3. У пункті 1.5 договору іпотеки від 30.11.2012 сторони за взаємною згодою визначили, що заставна вартість предмета іпотеки становить 10 480 000,00 грн. Аналогічну вартість цього майна було визначено станом на 30.09.2012 у висновку про його вартість. 

Суди зазначили, що до договору іпотеки від 30.11.2012 неодноразово вносилися зміни шляхом укладення відповідних договорів.

4.4. Суд першої інстанції зазначив, що вартість предмета іпотеки згідно з висновком про його вартість при укладенні кожного з наступних договорів про внесення змін до договору іпотеки від 30.11.2012 зростала, тому зростала й загальна заставна (іпотечна) вартість предмета іпотеки (пункти 1.4 та 1.5 договору) Відповідно до договору від 12.06.2018 про внесення змін до договору іпотеки від 30.11.2012 сторони погодили, що розмір загальної заставної вартості предмета іпотеки (пункт 1.5) складає 26 850 000,00 грн.

4.5. У пункті 4.4 договору іпотеки від 30.11.2012 сторони визначили способи, за допомогою яких відповідач-1 вправі задовольнити свої вимоги у разі настання будь-якого із заставних випадків, визначених у пункті 4.1 цього договору. Зокрема, сторони договору погодили, що відповідач-1 набуває предмет іпотеки у власність у рахунок виконання позивачем його зобов`язань за договором кредиту за вартістю, визначеною у момент такого набуття      на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

4.6. У березні 2021 року відповідач-1 з метою задоволення своїх вимог та забезпечення виконання позивачем його зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 26.10.2010, звернувся до відповідача-2 із заявою про прийняття рішення про державну реєстрацію права власності відповідача-1 на майно, яке було визначене як предмет іпотеки.

4.7. Приватний нотаріус прийняв спірні рішення про державну реєстрацію за відповідачем-1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 371   м2 та квартиру загальною площею 71,9 м2. Такі рішення відповідач-2 прийняв на підставі відомостей, поданих відповідачем-1 про вартість предмета іпотеки, а саме: довідки від 22.02.2021 № 03/03/21, в якій йдеться про дійсність звіту про оцінку нежитлових приміщень станом на 04.11.2020, та самого звіту про оцінку нерухомого майна (нежитлових приміщень загальною площею 366,9 м2 та квартири    № 37 загальною площею 58,6 м 2 ) у будинку № 19 на вул. Дорошенка у м. Львові станом на 04.11.2020. Вказане нерухоме майно у цьому звіті оцінено на дату оцінки (04.11.2020) у розмірі 16 440 895 грн.

4.8. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач-1 задовольнив свої вимоги за кредитним договором від 26.10.2010 на суму 16 440 895,00 грн за рахунок предмета іпотеки, зареєструвавши своє право власності на нежитлові приміщення загальною площею 371 м2 та квартиру № 37 загальною площею 71,9 м2.

4.9. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно записів та поновлення записів про право власності на нерухоме майно.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-1, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Гал-Леобуд" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №   914/2281/21 належить закрити з огляду на таке.

5.2. Предметом позову є матеріально-правові вимоги ТОВ "Гал-Леобуд" про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ "Комінвестбанк" звернуло стягнення на нерухоме майно та задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нього, а приватний нотаріус прийняв спірні рішення щодо державної реєстрації права власності за АТ "Комінвестбанк" з порушенням порядку, передбаченого частиною 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку" та пункту 12, підпункту 3 пункту 61 Порядку №   1127.  

5.3. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакціях, що діяли на час набуття відповідачем-1 права власності на іпотечне майно), підзаконними нормативно-правовими актами та укладеними договорами.

5.4. Відповідно до частин 1, 4 статті 33 Закону України "Про іпотеку" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

5.5. Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

5.6. Відповідно до частин 1, 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

5.7. Відповідно до частин 1- 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

5.8. Згідно з частиною 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.  

5.9. Порядок № 1127 визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (пункт 1 Порядку № 1127).

5.10. Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

5.11. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, установив, що в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія вимоги АТ "Комінвестбанк" від 26.10.2020 № 02-93/6-202, яка була адресована позивачу ТОВ "Гал-Леобуд", про усунення порушень основного зобов`язання та умов іпотечного договору, і яка була надіслана позивачу на його адресу та отримана 04.11.2020, що підтверджується належним чином засвідченою копією рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення №   0500331930310. Стосовно дотримання відповідачами підпункту 3 пункту 61 Правил № 1127 та вимог частини 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку", то суд апеляційної інстанції зазначив, що вартість предмета іпотеки мала визначатися суб`єктом оціночної діяльності не раніше 05.12.2020, відповідач-2 прийняв спірні рішення про державну реєстрацію, зокрема, на підставі відомостей, поданих відповідачем-1   про вартість предмета іпотеки, а саме: Довідки № 03/03/21 від 22.02.2021   та   самого Звіту про оцінку нерухомого майна (нежитлових приміщень загальною площею 366,9 м2 та квартири    № 37 загальною площею 58,6 м 2 ) у будинку № 19 по вул. Дорошенка у м. Львові станом на 04.11.2020; вартість предмета іпотеки, визначена приватним підприємством "Експерт-Центр", яке є суб`єктом оціночної діяльності. За таких обставин суд дійшов висновку, що спірні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняті відповідачем-2 відповідно до вимог частини 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку". Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що оцінка предмета іпотеки здійснена, виходячи із загальної площі, що відповідає предмету іпотеки згідно з договором, і матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ "Гал-Леобуд" повідомляло іпотекодержателя про зміну площі предмета іпотеки.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України
5.12. Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 209/2599/17-ц, від 20.03.2019 у справі №   222/1402/61-а, від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц, від 21.09.2021 у справі № 910/4875/18, від 23.01.2019 у справі № 306/1224/16-ц у подібних правовідносинах.

5.13. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.14. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. 

5.15. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

5.16.  У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 209/2599/17-ц, на яку посилається скаржник, за позовом фізичної особи до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку: "Отже, на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №   1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

… Установивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення-вимоги про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та усунення таких порушень, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» проведена всупереч нормам чинного законодавства.

Таким чином, іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином (договором іпотеки від 12 березня 2008 року), оскільки його умовами прямо пов`язано перехід за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із моментом отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень".

Колегія суддів зазначає, що у справі № 209/2599/17-ц, на відміну від справи №   914/2281/21, що розглядається, суди встановили, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, оскільки повідомлення  ПАТ КБ "ПриватБанк" за своїм змістом не відповідає статтям 7, 35, 37 Закону України "Про іпотеку" та вимогам пункту 61 Порядку №   1127,  адже не містить змісту порушених зобов`язань та вимоги про усунення порушень. Отже, у справі № 209/2599/17-ц, на відміну від справи №   914/2281/21, що розглядається, висновок про те, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ КБ "ПриватБанк" проведена всупереч вимогам чинного законодавства, обґрунтований, зокрема, невідповідністю змісту вимоги про виконання порушеного зобов`язання приписам законодавства, у той час як у справі №   914/2281/21, що розглядається, питання щодо змісту такого повідомлення спірним не було.   

5.17. У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 222/1402/16-а за позовом заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури до Зеленоярської сільської ради Нікольського району Донецької області про скасування рішень сільської ради Верховний Суд, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, зазначив:

"47. Ключовим правовим питанням у справі є доведення факту отримання копії постанови від 18.10.2017, яку фізична особа намагається оскаржити.

48. Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від  05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

49. У пункті 99 Правил зазначено: рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, … які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрових поштових відправлень (крім зазначених в абзаці 4 пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. 

50. Оформлення цих поштових операцій визначено у пункті 105 Правил: Для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також, адреса, за якою фактично проживає одержувач. 

51. У пункті 106 Правил передбачено:
Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи.

Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

52.    З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто" або "Судова повістка" на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

53. У справі є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2, а. с. 12), на якому стоїть дата вручення - 02.11.2017 і написане прізвище " ОСОБА_1 " у графі отримувач.

54. Суд відзначає, що повідомлення про вручення постанови від 18.10.2017 не містить позначки "Судова повістка" або "вручити особисто" (є лише позначка "постанова"), а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення не вимагало.

55. Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

56. Третя особа ОСОБА_1 пояснив, що не міг отримувати зазначену кореспонденцію фізично, оскільки не перебував на території України. На доведення цих тверджень він надав докази: пасажирські митні декларації, що підтверджують в`їзд-виїзд з території України та лист Державної прикордонної служби від 03.08.2018. З цих доказів, зокрема, слідує, що ОСОБА_1, був відсутній в Україні у період з 16.09.2017 по 13.12.2017.

57. За таких обставин рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 02.11.2017 не може бути достовірним доказом отримання ОСОБА_1 постанови від 18.10.2017".

У справі № 222/1402/16-а ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 було відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що копія оскаржуваної постанови була вручена третій особі відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. У справі № 222/1402/16-а, на відміну від справи №   914/2281/21, що розглядається, досліджувалися обставини щодо поважності причини пропуску строку у разі фактичного неодержання постанови суду з підстав, не залежних від учасника справи, та були встановлені обставини відсутності заявника апеляційної скарги за місцем його реєстрації та об`єктивної неможливості отримання ним повідомлення про вручення поштового відправлення, тому саме з урахуванням таких обставин було зроблено висновок про те, що  рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 02.11.2017 не може бути достовірним доказом отримання постанови від 18.10.2017. Наведені фактичні обставини справи свідчать про неподібність правовідносин у справі № 222/1402/16-а та справі №   914/2281/21, що розглядається.

5.18. У постанові від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц за позовом фізичної особи до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А. М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. Скаржник вважає, що у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що повідомлення про вручення поштового відправлення без особистого підпису отримувача є неналежним доказом.  

Колегія суддів зазначає, що у справі № 320/8269/15-ц позивач (фізична особа) просив  визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на належне позивачу рухоме майно (транспортний засіб), переданий у заставу. Позивач обґрунтовував позов, зокрема, спірним розміром заборгованості, невнесенням до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а також оспорював обставини щодо отримання безпосередньо ним повідомлення про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет застави. У зв`язку з цим суд призначав почеркознавчу експертизу, однак вона не була проведена через невиконання відповідачем вимог суду щодо надання оригіналу поштового відправлення. При цьому у постанові від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що факт недотримання стягувачем положень частини 3 статті 24 та частини 1 статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Отже, у справі №   320/8269/15-ц, на відміну від справи №   914/2281/21, що розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, встановив порушення порядку вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на рухоме майно, що було предметом застави. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що предмет та підстави позову, cуб`єктний та об`єктний склад правовідносин, а також фактичні обставини справи, встановлені судами, свідчать про неподібність правовідносин у справі № 320/8269/15-ц та справі № 914/2281/21, що розглядається.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що правовідносини у зазначених скаржником справах №   209/2599/17-ц, № 222/1402/16-а, № 320/8269/15-ц та у справі № 914/2281/21, що розглядається, не є подібними, оскільки судові рішення прийняті за відмінних від встановлених у цій справі № 914/2281/21 фактичних обставин, а тому відсутні підстави для застосування правових висновків Верховного Суду в зазначених справах при вирішенні справи № 914/2281/21. 

5.19. У постанові Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/4875/18  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат-Тернопіль" до Приватного підприємства "Афіша", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Морган Кепітал" про визнання незаконним та скасування рішень Державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнання недійсними договорів про відступлення прав за іпотечним договором, на яку посилається скаржник, Суд зазначив:

"5.11. Як передбачено частиною 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За змістом правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, предметом позову в якій є вимоги про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно, ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Відповідно, непроведення такої оцінки на момент переходу права власності є порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що експертна оцінка іпотечного майна      на момент переходу права власності на предмет іпотеки не проводилася.

Таким чином, оскільки умови договору іпотеки передбачали задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, то відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" під час здійснення державної реєстрації права власності Іпотекодержателя      державним реєстратором підлягав перевірці факт оцінки предмета іпотеки. Проте, як встановлено судами, оцінка предмета іпотеки на момент переходу права власності взагалі не проводилася, тому суди дійшли правильного висновку про порушення відповідачами та державними реєстраторами положень статті 37      Закону України "Про іпотеку".

У справі № 910/4875/18, на відміну від справи № 914/2281/21, що розглядається, експертна оцінка іпотечного майна      на момент переходу права власності на предмет іпотеки не проводилася, отже судами були встановлені обставини порушення іпотекодержателем вимог законодавства під час реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в частині проведення експертної оцінки предмета іпотеки на день придбання. Водночас у справі № 914/2281/21, що розглядається, апеляційний господарський суд установив, що приватний нотаріус прийняв спірні рішення про державну реєстрацію за відповідачем-1 права власності на предмет іпотеки на підставі відомостей, поданих відповідачем-1 про вартість предмета іпотеки, а саме: довідки від 22.02.2021 № 03/03/21, у якій йдеться про дійсність Звіту про оцінку нежитлових приміщень станом на 04.11.2020 та самого Звіту про оцінку нерухомого майна (нежитлових приміщень загальною площею 366,9 м2 та квартири    № 37 загальною площею 58,6 м 2 ) у будинку № 19 на вул. Дорошенка у м. Львові станом на 04.11.2020. Тому Верховний Суд констатує, що установлені обставини у цій справі свідчать про те, що правовідносини у справі № 910/4875/18, на яку посилається скаржник, є неподібними зі справою №   914/2281/21, що розглядається, з огляду на відмінні фактичні обставини у цих справах, що впливають на зміст правовідносин та правозастосування. 

5.20. У постанові від 23.01.2019 у справі № 306/1224/16-ц за позовом фізичної особи до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", приватного нотаріуса, ТОВ "Експертна оцінка плюс" про визнання дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на нерухоме майно такими, що вчинені з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та скасування державної реєстрації Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: "Оцінка предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності шляхом застосування порівняльного методичного підходу, без виходу на місце і без огляду самого об`єкта будівництва, а тому вона не відповідає дійсній ринковій вартості спірного нерухомого майна."

У справі № 306/1224/16-ц, на відміну від справи № 914/2281/21, що розглядається, суди, задовольняючи позовні вимоги, встановили, що перехід права власності на предмет іпотеки відбувся з порушенням вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку", умов укладеного між сторонами договору іпотеки, оскільки іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, а оцінка добудованого предмета іпотеки на момент набуття права власності за іпотекодержателем є значно нижчою, ніж на момент укладення договорів іпотеки та наступної іпотеки, коли готовність житлового будинку становила 95,9 %. Отже, установлені обставини у цій справі свідчать про те, що правовідносини у справі №   306/1224/16-ц, на яку посилається скаржник, є неподібними зі справою №   914/2281/21, що розглядається, з огляду на відмінні фактичні обставини у цих справах, що впливають на зміст відповідних правовідносин.

5.21. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.    

5.22. За змістом пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.23. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

5.24. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися після відкриття касаційного провадження, тому колегія суддів відповідно до пункту   5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі №   914/2281/21.

Керуючись статтями 234, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гал-Леобуд" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №   914/2281/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                   Ю. Я. Чумак