ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2022 р.           Справа№ 910/4746/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Попікової О.В. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення  Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 (повний текст складено 10.08.2022)
у справі № 910/4746/22  (суддя Алєєва І.В.)                        
за позовом          Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»
до                    Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про                    стягнення 4  954,35 грн,

в с т а н о в и в :
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (далі – ПІІ «АМІК Україна») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця») 4  954,35 грн штрафних санкцій.
В обґрунтування заявлених вимог ПІІ «АМІК Україна» вказує на прострочення відповідачем терміну доставки вантажу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ПІІ «АМІК Україна» неустойку за перевищення терміну вантажу в розмірі 4  954,35 грн та 2  481,00 грн судового збору.
Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи, зокрема, накладними та розрахунком ціни позову підтверджується факт затримки доставки вантажу залізницею, а відповідачем вказані обставини не спростовані, доказів оплати претензії суду не надано. Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки за прострочення доставки вантажу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022, АТ «Українська залізниця» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» вказує, що господарський суд першої інстанції не надав оцінку усім дійсним обставинам справи, оскільки послався на договір, який припинив свою дію. Скаржник також вважає, що позивач здійснив невірний розрахунок неустойки і суд безпідставно не взяв до уваги наданий ним (відповідачем) розрахунок. Крім того, на думку скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги подане ним клопотання про зменшення неустойки.

Також АТ «Українська залізниця» звернулось до апеляційного господарського суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки, у якому просить зменшити розмір неустойки до 0 грн.
В обґрунтування заявленого клопотання АТ «Українська залізниця» вказує, що перебуває у надскрутному матеріальному становищі, що пов`язано в т.ч. з військовою агресією російської федерації.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4746/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 до надходження матеріалів справи №910/4746/22.
30.09.2022 матеріали справи №910/4746/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2022 апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/4746/22 залишено без руху. Надано АТ «Українська залізниця» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 3 721,50 грн у встановленому порядку. Попереджено АТ «Українська залізниця», що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Від АТ «Українська залізниця» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доданими до неї доказами сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (платіжне доручення №121526 (№1059119866201) від 09.09.2022).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 поновлено АТ «Українська залізниця» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/4746/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/4746/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/4746/22 до закінчення його перегляду у суді апеляційної інстанції. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати  у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Позиції учасників справи.
ПІІ «АМІК Україна» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін як законне та обґрунтоване. Позивач повідомляє, що помилково долучив до позовної заяви договір №08906/ЦТЛ-2018/18/158 від 12.02.2018 та зауважує, що правовідносини сторін у цьому спорі регулює накладна.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
За накладною №23203179 від 06.10.2021 (далі – Накладна) АТ «Українська залізниця», ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» зі станції Барбаров БЧ відправило ПІІ «АМІК Україна» на станцію Кременець УЗ вантаж у вагоні 73914673 БЧ (п. п. 1, 2, 4, 5 накладної).
Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Білорусії, а електронна – на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 Накладної.
Загальна відстань по території Білорусії – 272 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 1 доба.
Загальна відстань по території України – 234 км (п. 38 електронної Накладної). 
Вантаж прибув на станцію призначення Кременець Львівської залізниці 14.10.2021 та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії (п. 27 Накладної).
Відповідно до п. 32 «Подовження строку доставки» Накладної вантаж був затриманий на 2 доби.
23.11.2021 ПІІ «АМІК Україна» направило АТ «Українська залізниця» претензію про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу, у якій просило сплатити 4  954,35 грн штрафу за перевищення термінів доставки вантажу на 2 повних доби з вини АТ «Українська залізниця».
ПІІ «АМІК Україна», посилаючись на допущене АТ «Українська залізниця» прострочення термінів доставки вантажу, на підставі УМВС та Статуту залізниць України нарахувало до стягнення та просить стягнути з відповідача 4    954,35 грн штрафних санкцій.
Заперечуючи проти позовних вимог, АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву  вказує на невірність розрахунку позивачем суми штрафу за прострочення доставки вантажу, а саме на нарахування позивачем окремо штрафу за прострочення кожного перевізника. Також відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ст. 908 ЦК України).
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).
Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 ГК України).
Приписами ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
За змістом ст. ст. 2, 3 Статуту залізниць України (далі – Статут залізниць) цим Статутом визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.
Перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення (ст. 4 Статуту залізниць).
За визначенням ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.
Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (надалі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.
Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 ст. 3 УМВС).
Стаття 6 Статуту залізниць визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до ст. ст. 22, 23 Статуту залізниць за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Параграфом 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.
Таким чином, між сторонами спору на підставі залізничної Накладної №23165158 виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні між Республікою Білорусь та Україною.
Умовами ст. 24 УМВС передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.
Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:
для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;
для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.
Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.
Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.
Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.
Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.
Згідно зі ст. 23 Статуту залізниць дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Залізнична Накладна №23203179 свідчить про таке:
-  06.10.2021 – день укладення договору (п. 26);
-  відстань перевезення по території Білорусії – 272 км (п. 38 Розділу А);
-  відстань перевезення по території України – 234 км (п. 38 Розділу Е);
-  вантаж – Бензин Моторний (п. 15);
-  провізна плата по території Білорусії – 1  531,30 BYN (білоруських рублів) (п. 48 Розділу А);
-  провізна плата по території України – 16  514,50 грн (п. 51 Розділу Е).
Розрахунок терміну доставки вантажу:
272 км +234 км = 506 км (загальна відстань перевезення);
506 км - 200 км/добу = 2,53 ~ 3 доби (округлюється до повної доби),
З доби + 1 доба = 4 доби (відповідно до параграфу 3 ст. 24 УМВС збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу).
Збільшення на 2 доби відповідно до акта загальної форми.
Кінцевий термін доставки вантажу – 12.10.2021.
Таким чином, фактичний строк доставки вантажу становить 8 діб, а загальна відстань – 506 км. Відповідно до параграфу 2 ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) строк доставки вантажу розраховується: одна доба на кожні розпочаті 200 км. Відповідно до параграфу 2 ст. 24 УМВС строк доставки вантажу не повинен перевищувати 3 доби.
З огляду на положення параграфу 3 ст. 24, який подовжує строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу, та на 2 доби згідно з актом загальної форми (що підтверджується написом у п. 32 Накладної), загальний строк доставки вантажу за Накладною не повинен перевищувати 6 діб відповідно до УМВС.
Отже, фактичний строк доставки вантажу за незалежних від ПІІ «АМІК Україна» обставин становить 8 діб, в той час як загальний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 6 діб.
Тобто АТ «Українська залізниця» прострочило доставку вантажу на 2 доби.
Відповідно до параграфу 3 ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки.
У силу приписів параграфу і ст. 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.
Згідно з параграфом 2 ст. 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається, виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:
- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;
- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
Так, для визначення величини (тривалості) перевищення терміну доставки кожного із перевізника позивачем наведено наступний розрахунок:
загальна сума провізної плати за перевезення вантажу по території України становить 16 514,50 грн, яка зазначена в п. 51 електронної накладної * 30% = 4 954, 35 грн неустойки за перевищення строку доставки вантажу.
Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок штрафних санкцій за прострочення доставки вантажу, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про його обґрунтованість.
Наведеним також спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.
Параграфом 1 ст. 47 УМВС визначено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.
Параграфом 2 ст. 47 УМВС визначений момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.
Встановлені у справі обставини свідчать про наявність факту затримки доставки вантажу залізницею, що відповідачем не спростовано; доказів оплати претензії відповідач суду не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на договір, який припинив свою дію, апеляційний господарський суд зазначає, що уданому конкретному випадку це не призвело до неправильного встановлення обставин справи та прийняття у зв`язку з цим необґрунтованого рішення, оскільки спірні відносини між сторонами виникли на підставі Накладної.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача.

Щодо клопотання АТ «Українська залізниця» про зменшення розміру неустойки, у якому відповідач просить зменшити розмір неустойки до 0 грн, апеляційний господарський суд зазначає таке.
В обґрунтування заявленого клопотання АТ «Українська залізниця» вказує, що перебуває у надскрутному матеріальному становищі, що пов`язано в т.ч. з військовою агресією російської федерації.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань; при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Натомість, заявляючи про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач лише посилається на належне виконання зобов`язань за договором, а також військову агресію російської федерації проти України, що мало наслідком зруйноване та пошкоджене майно відповідача у кількості 4  521 од., і відновлення та ремонт цих об`єктів потребує матеріалів та коштів; спостерігається значне зниження обсягів та прибутковості від перевезень; зазначене свідчить про надскрутне матеріальне становище відповідача. Прот, на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій відповідач не надав  суду жодних належних та допустимих доказів і не довів винятковості обставин.
При цьому апеляційний суд відзначає, що порушення вчинене відповідачем у жовтні 2021 року, претензію пред`явлено позивачем у листопаді 2021 року, тобто до початку військової агресії, але відповідач у розумні строки на це не відреагував.
За таких обставин, встановивши наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та врахувавши, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто з урахуванням сукупності з`ясованих обставин, зважаючи на відсутність у наведеному випадку тих виключних обставин, з якими положення законодавства (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) пов`язують можливість зменшення розміру санкцій, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, в т. ч. з урахуванням їх розміру. Також суд не може визнати заявлене клопотання виключним випадком (відсутність документального підтвердження, тощо) для можливості зменшення суми штрафу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:          
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення  Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/4746/22   залишити без задоволення.
2. Рішення   Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/4746/22 залишити без змін.
3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.
4. Справу №910/4746/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.В. Попікова