КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/10151/2022
справа №361/1157/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 грудня 2022 року                                                                                               м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Броварської міської ради Броварського району Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Василишина В.О.,
у справі за позовом Броварської міської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
 
встановив:
У лютому 2021 року Броварська міська рада Київської області звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання Законів України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» Броварською міською радою Київської області прийнято рішення № 880-45-05 від 18 вересня 2008 року, яким зокрема прийнято безоплатно у власність територіальної громади АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 486 від 09 жовтня 2008 року затверджено акти приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади міста Бровари гуртожитків, зокрема по АДРЕСА_1 , що перебуває у державній власності та на балансі ВАТ «Броварисільбуд».
За відомостями, отриманими від комунального підприємства «ЖЕК-3», наймач кімнати № 801/4 у гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 у зазначеному приміщенні не проживає впродовж декількох років. Має заборгованість за надані комунальні послуги з утримання будинків та споруд у розмірі - 7 358 грн 57 коп, з теплопостачання - 15 183 грн 17 коп, водопостачання та водовідведення - 1 863 грн 23 коп, а також технічне обслуговування внутрішньо будинкової системи у розмірі - 1 217 грн 54 коп.
За відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради, у гуртожитку по АДРЕСА_1 без зазначення номеру кімнати ОСОБА_1 значиться зареєстрованим з 23 травня 1996 року.
При перевірці фактичного проживання за місцем реєстрації виявлено, що відповідач у спірному приміщенні тривалий час не проживає, не цікавиться житлом, комунальні послуги не сплачує.
Мотивуючи наведеним, просить суд визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2 . Стягнути судові витрати.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Броварською міською радою подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не звернув увагу на надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог. Вказує, що суд помилково припустив, що відповідач міг бути відсутнім у кімнаті у зв`язку з роботою та те, що відповідач міг бути відсутнім за місцем реєстрації одну-дві доби, а не постійно. Вказує, що відповідачем не надано доказів поважності відсутності.
Вказує, що тимчасова відсутність особи не може перевищувати шести місяців, епізодична ж поява особи у приміщенні для вигляду не може розглядатися як повернення у приміщення, що перериває сплив 6-ти місячного строку.
Вказує, що в актах, доданих на підтвердження позовних вимог, сусіди своїми підписами затвердили, що відповідач з`являється один-два рази на рік.
Вказує, що суд підійшов до розгляду справи формально, не надав належної оцінки всім доказам, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Звертає увагу, що з 2013 року за адресою реєстрації відповідача не здійснюється оплата комунальних послуг.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Броварського міськрайонного суду Київської області скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2 .
23 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.
Вказує, що не згоден з позовом та апеляційною скаргою, уважає що заявлені вимоги є незаконними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.
Посилається на невідповідність позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК України.
Вказує, що позивачем до позову не додано доказів на підтвердження права власності на гуртожиток, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також зокрема на кімнату 801/4.
Вказує, що проживає у вказаній кімнаті, обслуговує її, робить у ній ремонти, та по мірі можливості сплачує комунальні послуги. Звертає увагу, що позивачем надано дані по абоненту, з якого можна чітко видно, що з 2013 року по 01 листопада 2020 рік сплачувались комунальні послуги.
Вказує, що особи, які підписали акти, хоч і проживають на 8 поверсі гуртожитку, проте оскільки гуртожиток має блочну систему, вони не є безпосередніми сусідами відповідача, а тому не можуть підтвердити факт користування відповідачем санвузлом та кухнею. Звертає увагу, що їсти готує у кімнаті, а не на загальній кухні.
Щодо мешканців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказує, що такі мешканці не проживають в одному блоці з відповідачем вже декілька років, а здають свої кімнати іншим мешканцям. Звертає увагу, що їх підписи проставлені у актах ще у 2015 році.
Вказує, що додані позивачем докази у вигляді актів не можуть бути доказами у розмінні ЦПК України.
Вказує, що дійсно, деякий час відповідач не ночував у вказаному житлі, але це пов`язано з характером його роботи, оскільки він хоч і є пенсіонером, проте працює охоронцем у місті Києві.
Зазначає, що із сусідами не зовсім хороші відносини, оскільки у 2011-2012 роках вони хотіли заволодіти кімнатою відповідача, про що є рішення апеляційного суду Київської області від 22 березня 2011 року.
Вказує, що постійно проживає у вказаній кімнаті, жодного разу не був безперервно відсутній в житлі більше ніж 6 місяців, а тому доводи позовної заяви та апеляційної скарги є безпідставними.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала.
Представник відповідача адвокат Шкира Ю.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечував, мотивуючи обставинами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін,  розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, зокрема не  доведено факту непроживання ОСОБА_1 більше шести місяців у спірному приміщенні без поважних причин. Судом не установлено обставин, які давали б підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом установлено, що рішенням Броварської міської ради Київської області № 880-45-05 від 18 вересня 2008 року прийнято безоплатно у власність територіальної громади АДРЕСА_1 (а.с.6).
Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 486 від 09 жовтня 2008 року затверджено акти приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади міста Бровари гуртожитків, зокрема по АДРЕСА_1 , що перебуває у державній власності та на балансі ВАТ «Броварисільбуд» (а.с.7-10).
10 лютого 2020 року директор КП «ЖЕК-4» звернувся до начальника управління з питань комунальної власності та житла із листом № 54/20 про вжиття заходів, в якому зазначив, що у ході проведення роботи з боржниками виявлено, що у кімнаті АДРЕСА_2 наймач не проживає. Заборгованість по кімнаті за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 5 325,05 гривень (а.с.11).
З даних листа №03-2593 від 21 грудня 2020 року установлено, що КП «БРОВАРИТЕПЛОВОДОЕНЕРГІЯ» розглянуло звернення від 14 грудня 2020 року щодо надання інформації про стан заборгованості за надані послуги за адресою АДРЕСА_3 . Повідомило, що станом на 01 грудня 2020 року числиться заборгованість у сумі: за централізоване водопостачання та водовідведення - 1 863,23 гривень, за технічне обслуговування внутрішньо будинкової системи - 1 217,54 гривень та за надані послуги з централізованого теплопостачання - 15 183,17 гривень (а.с.22).
З даних відповіді відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Броварської міської ради Київської області №06-8/4534 від 09 грудня 2020 року установлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 23 травня 1996 року (а.с.23).
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2011 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2010 року в частині задоволення позову Комунального підприємства «Служба замовника» Броварської міської ради Київської області про виселення ОСОБА_1 . Скасовано рішення в цій частині, та ухвалено нове рішення, про відмову в задоволенні цих позовних вимог (а.с.40-41).
З даних акту перевірки фактичного проживання наймача в кімнаті №801/4 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 за законності використання житлового приміщення від 22 квітня 2015 року встановлено, що комісія у складі голови комісії ОСОБА_5 та членів комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 склали акт про те, що двері у кімнату зачинені, мешканці відсутні, у кімнаті ніхто не проживає. Наймач іноді з`являється, останній раз бачили приблизно місяць тому. У даному акті міститься підпис мешканця кімнати 801/3 ОСОБА_2 (а.с.16).
З даних актів перевірки фактичного проживання наймача за адресою: АДРЕСА_3 від 17 січня 2019 року, 26 червня 2019 року, 24 жовтня 2019 року, 02 липня 2020 року та 10 грудня 2020 року, убачається, що акт складено про те, що наймач ОСОБА_1 понад рік не проживає у вказаній кімнаті, на момент перевірки двері ніхто не відчинив. Факти не проживання підтверджені сусідами, підписи яких містяться в актах (а.с.17-21).
З даних виписки по абоненту особовий рахунок № НОМЕР_1 наданої КП "ЖЕК-4" м. Бровари встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 сплачуються комунальні послуги, проте не щомісячно та є заборгованість (а.с.12-15).
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. 
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та зробив правильний висновок , що такі не підтверджують відсутність відповідача у спірному приміщенні понад шість місяців без поважних причин та втрату інтересу до цього житла.
Доводи скаржника з посиланням на дані актів перевірки фактичного проживання, апеляційний суд відхиляє, оскільки самі по собі такі акти є  документом, складеним в певний час і може підтверджувати лише відсутність відповідача саме у визначений час, проте не може свідчити про те, що відповідач не зберігає намірів відноситься до спірного житла, як до постійного місця проживання.
Доводи скаржника щодо відсутності оплати за комунальні послуги з 2013 року відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються даними про оплату комунальних послуг за період з січня 2015 року по листопад 2020 року, які містять інформацію про оплату таких послуг, проте не щомісячно, у зв`язку із чим виникла заборгованість.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, натомість обгрунтованих доводів про порушення норм процесуального або матеріального права скаржником не наведено.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Броварської міської ради Броварського району Київської області залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено  03 лютого 2023 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук
 
Судді                                                                         А.М. Андрієнко
 
В.В. Соколова