Справа № 463/4338/22                                Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2672/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Салати Я.І.
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Господар» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Господар» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Господар» про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, що вона є власником автомобіля марки «Citroen С4 Cactus», д.н.з. НОМЕР_1 , зранку 23 лютого 2021 року, йдучи на роботу, її чоловік ОСОБА_2 побачив пошкоджений падінням брили льоду з даху будинку АДРЕСА_1 її автомобіль, що був припаркований поблизу вказаного будинку. 
Вказувала, що уламки льоду знаходились на капоті та навколо авто. З метою фіксації пошкодження майна на місце події було викликано працівників поліції, та цього ж дня її чоловік подав до поліції письмову заяву за фактом пошкодження її автомобіля.
Зазначала, що вже у присутності працівників поліції лід та сніг час від часу продовжували падати з даху будинку, створюючи загрозу життю та здоров`ю перехожих, а також іншим авто, що там знаходились. При цьому жодних попереджувальних знаків про небезпеку зсуву снігу чи обгороджених запобіжною стрічкою небезпечних місць встановлено не було. 
Внаслідок проведеної працівниками поліції перевірки було виявлено такі пошкодження авто: розбите лобове скло, пошкоджено капот, ліве переднє крило, двірники, панель приладів та кришку повітряного дефлектора, яка розміщена на панелі автомобіля. Крім того, працівниками поліції було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні ЛКП «Господар». 
На її звернення Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради також підтверджено, що будинок АДРЕСА_1 обслуговується ЛКП «Господар». Оскільки обов`язок щодо виконання робіт зі скидання снігу та льоду з даху будинку законодавством покладений саме на управителя багатоквартирного будинку, вважає, що саме через неналежне виконання ЛКП «Господар» своїх зобов`язань було пошкоджено її автомобіль. Внаслідок такої бездіяльності їй завдано майнову шкоду. 
Стверджувала, що вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 23 043,40 грн. та підтверджується такими документами: актом виконаних робіт (по заміні вітрового скла) на суму 5050 грн., видатковою накладною (придбання склоочисників) на суму 730 грн., рахунком-фактурою (по ремонту капоту) на суму 14614,70 грн. та нарядом замовленням на суму 599,70 грн.; рахунком-фактурою та нарядом-замовлення (по заміні вентиляційної решітки) на суму 2049 грн. 
На думку позивачки розмір завданих їй збитків складає 23043,40 грн. і крім майнової шкоди, їй була спричинена також моральна шкода. 
Зазначала, що через пошкодження автомобіля вона зазнала значних душевних страждань, коли вона побачила своє пошкоджене падінням брили льоду з даху будинку авто, то сильно розхвилювалася, її переповнили негативні емоції, вона пережила психологічний стрес. Такий стресовий стан призвів до знервованості, роздратування, відсутності апетиту та сну, що негативно позначилося на її сімейних відносинах. Внаслідок пошкодження автомобіля, вона та її сім`я були позбавлені можливості тривалий час використовувати його за призначенням повсякденно, це призвело до певних незручностей у пересуванні, порушенні звичного порядку та способу життя; вони змушені були користуватись громадським транспортом, в той час, коли в її сім`ї є двоє маленьких дітей. Крім того, сильні душевні потрясіння були викликані збиранням необхідної суми грошей на ремонт автомобіля. 
Стверджувала, що пошкодження автомобіля різко та негативно змінило її життя та життя її сім`ї, обмеживши та значно ускладнивши побут і стан душевних хвилювань не проходить і дотепер, оскільки вона відчуває душевні переживання та негативні емоції, які пов`язані з пошкодженням її майна та тим, що для відновлення транспортного засобу був витрачений час та значна сума грошей. А тому вважає, що через протиправну бездіяльність ЛКП «Господар» їй завдано моральну шкоду, грошове відшкодування якої вона оцінила в 7000 грн. 
Також зазначала, що з метою досудового врегулювання спору 01 грудня 2021 року вона звернулася до ЛКП «Господар» з претензією про відшкодування майнової шкоди на її рахунок в 20-денний строк з моменту її отримання, однак відповідач проігнорував вимоги претензії та залишив її без відповіді та задоволення. 
Враховуючи неможливість врегулювання спору в добровільному (позасудовому) порядку, просила суд стягнути з останнього на його користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 23043,40 грн. та моральної шкоди в розмірі 7000 грн
Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Господар» на користь ОСОБА_1 23 043,40 грн. (двадцять три тисячі сорок три гривні сорок копійок) відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн. (три тисячі гривень) відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Господар» на користь ОСОБА_1 860,31 грн. (вісімсот шістдесят гривень тридцять одну копійку) сплаченого судового збору.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило ЛКП «Господар».
В апеляційній скарзі покликається на те, що 23 лютого 2021 р. були погодні умови, які сприяли збереженню снігового покриву в межах 35-38 см, що підтверджується довідкою з Львівського регіонального центру з гідрометрології, тому не було фізичної можливості представниками ЛКП «Господар» прибрати сніг у повному обсязі. 
Вказує, що вони не можуть нести відповідальність за шкоду, яка заподіяна за відсутності їх вини та внаслідок дії обставин непереборної сили.
Стверджує, що вартість матеріальних збитків, зазначених ОСОБА_1 розраховано нею без врахування амортизаційного зносу пошкодженого транспортного засобу на момент, коли відбулось таке його пошкодження.
Також зазначає, що з наданих ОСОБА_1 доказів неможливо встановити чи нею було дійсно здійснено витрати на придбання та заміну деталей транспортного засобу.
На думку скаржника,розмір моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки позивачкою не надано доказів заподіяння моральної шкоди та належним чином така моральна шкода не підтверджена
Просить рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення – 06 березня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Citroen С4 Cactus», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про реєстрацію т/з.
Також встановлено, що підтверджується в сукупності довідкою Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області № 5639/3721 від 22 березня 2021 року, довідкою від 28 лютого 2021 року за результатами перевірки за зверненням ОСОБА_2 (ІТС ІПНП № 6501 від 23 лютого 2021 року), згідно якої інформація викладена у зверненні знайшла своє підтвердження, а також фотознімками з місця події, що заявником (чоловіком позивача) ОСОБА_2 23 лютого 2021 року був виявлений факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок падінням на нього брили льоду з даху будинку АДРЕСА_1 . При цьому уламки льоду знаходились на капоті та навколо автомобіля. Працівниками поліції, які прибули на місце події, був підтверджений відповідний факт.
Також ними було виявлено такі пошкодження автомобіля, які були спричинені падінням брили льоду з даху будинку протягом ночі з 22 лютого 2021 року на 23 лютого 2021 року: розбите лобове скло, пошкоджено капот, ліве переднє крило, двірники, панель приладів та кришку повітряного дефлектора, яка розміщена на панелі автомобіля. Також було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні ЛКП «Господар».
Зазначена обставина також підтверджується листом Личаківської районної адміністрації ЛМР №33-вих40306 від 17 травня 2021 року, з якого вбачається, що відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники буд. АДРЕСА_1 повинні визначитися з формою управління будинком шляхом проведення зборів та прийняте рішення оформити протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку. 
Однак на даний час вказаний будинок обслуговується ЛКП «Господар» на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який укладений раніше та зберігає чинність на умовах, визначених таким договором до дати набрання чинності договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (передбачено ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»), що буде укладений за правилами, визначеними Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» у разі обрання мешканцями будинку ЛКП «Господар» управителем.
Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено перелік житлово-комунальних послуг, та зазначено, що до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком. Вищевказана послуга включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем та інші.
Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 367/6795/15-ц сформулював правовий висновок, що обов`язок щодо прибирання, ремонту будинку та надання послуг з поточного утримання прибудинкової території, у тому числі прибирання з дахів будинку льодяних бурульок віднесено до діяльності комунальних підприємств, а прибирання бурульок з даху в зимовий період законодавець визначив як обов`язковий вид робіт для виконання з утримання будинків та прибудинкових територій.
З огляду на зазначене, випливає, що саме ЛКП «Господар» є управителем багатоквартирного будинку, виробником та виконавцем житлово-комунальних послуг і саме ЛКП «Господар» несе відповідальність за його експлуатацію.
Пунктом 1.5 розділу 1 «Основні положення» Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій закріплено, що утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», серед яких у п.п. 1.1.8.6. наявна така послуга, як «Скидання з дахів та покрівель снігу та льоду». В п.п. 3.5.12 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій вказано, що сніг, що накопичується на дахах, повинен скидатися на землю і переміщатися в прилоткову смугу, а на широких тротуарах формуватися у вали.
З наведеного вбачається, що ЛКП «Господар» зобов`язаний був забезпечувати управління будинком АДРЕСА_1 , забезпечити його належні експлуатацію та утримання, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством, здійснювати виконання робіт зі скидання снігу та льоду з даху та покрівлі зазначеного будинку, а тому відповідає за зобов`язаннями із відшкодовування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків із управління будинком. З цих же підстав необгрутованими є доводи позовної заяви щодо наявності обставин непереборної сили з посиланням на лист Львівського регіонального центру з гідрометеорології від 04.08.2021 № 9912-08/06.2-747 (щодо погодних умов у м. Львові в період 07-12 лютого 2021), оскільки такий лише підтверджує наявність снігового покриву та необхідність виконання працівниками ЛКП «Господар» своїх службових обов`язків щодо очистки від снігу та прибирання бурульок з даху будинку.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доказування відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу.
Відповідачем суду не надано доказів для спростування висновків щодо причин пошкодження майна позивача та вартості відновлювального ремонту автомобіля, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявних у ній доказів та передбаченої у ч. 2 ст. 1166 ЦК України презумпції вини заподіювача шкоди, яка відповідачем у встановленому порядку не була спростована. При цьому сумніви сторони відповідача у дотриманні позивачем Правил дорожнього руху під час паркування транспортного засобу не підтверджуються жодними доказами, а тому не враховуються судом при ухваленні рішення.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 23043,40 грн., що підтверджується наданими суду доказами: актом виконаних робіт (по заміні вітрового скла) на суму 5050 грн., видатковою накладною (придбання склоочисників) на суму 730 грн., рахунком-фактурою (по ремонту капоту) на суму 14614,70 грн. та нарядом замовленням на суму 599,70 грн.; рахунком-фактурою та нарядом-замовлення (по заміні вентиляційної решітки) на суму 2049 грн. Відтак, розмір заподіяної позивачу майнової шкоди становить 23043,40 грн.
Жодних доказів на спростування вартості відновлювального ремонту автомобіля стороною відповідача не надано, клопотань про призначення у справі судової експертизи для спростування наданих позивачем доказів щодо вартості відновлювального ремонту не заявлено, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставини щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди. Доводи сторони відповідача, що при визначенні розміру заподіяної майнової шкоди необхідно враховувати амортизаційний знос пошкодженого транспортного засобу є безпідставними та стосуються виключно правовідносин зі страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів.
Положеннями статті 23 ЦК України визначено - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пункті 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).
Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою доведено факт спричинення їй моральної шкоди з вини відповідача, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна та при визначенні розміру грошового відшкодування врахував глибину душевних страждань, а також те, що зверненню до суду передували безрезультатні спроби з боку позивача досудового врегулювання спору з відповідачем, а тому вважав за доцільне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності обставин непереборної сили з покликанням на лист Львівського регіонального центру з гідрометеорології від 04 серпня 2021 року № 9912-08/06.2- 747 щодо погодніх умов у м. Львові в період 7-12 лютого 2021 року не спростовують висновків суду, оскільки такий лише підтверджує наявність снігового покриву та необхідність виконання працівниками ЛКП «Господар» своїх службових обов`язків щодо очистки від снігу та прибирання бурульок з даху будинку.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів паркування транспортного засобу ОСОБА_1 із дотриманням правил дорожнього руху не заслуговують на увагу, оскільки працівниками поліції ані на місці події, ані в ході перевірки не було встановлено, що пошкоджений автомобіль був припаркований з порушенням правил дорожнього руху.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Господар» - залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.