ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року	Львів	Справа № 140/15464/21 пров. № А/857/12066/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року, ухвалене суддею Волдінер Ф.А. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 140/15464/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат та 3% річних,  -

                                                     ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2021 року позивач – ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача - Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Державної казначейської служби України, у якому просила стягнути з держави Україна в особі Міністерства оборони України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку на користь:
- ОСОБА_2 120 000 грн моральної шкоди, 3% річних - 9 605 грн та інфляційні втрати - 33 116,15 грн, а всього: 162 721,15 грн;
- ОСОБА_3 120 000 грн моральної шкоди, 3% річних - 9 605 грн та інфляційні втрати - 33 116,15 грн, а всього: 162 721,15 грн;
- ОСОБА_4 120 000 грн моральної шкоди, 3% річних - 9 605 грн та інфляційні втрати - 33 116,15 грн, а всього: 162 721,15 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень кожному. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наголошує на тому, що позивачем не наведено доводів з належним їх обгрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача було заподіяно позивачам моральних чи фізичних страждань або втрати немайнового характеру.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер в лікарні внаслідок захворювання «Хронічний індуративний панкреатит», що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
29 липня 2020 року 16 регіональна військово-лікарська комісія у місті Львові встановила, що «Захворювання «Хронічний індуративний панкреатит» старшого сержанта ОСОБА_5 послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ЗАХВОРЮВАННЯ І ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАН1 ІЗ ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ», що підтверджується витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії №180 від 29 липня 2020 року.
ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх дітей звернулася через ІНФОРМАЦІЯ_3 до Міністерства оборони України із заявою та підтверджуючими документами про виплату дітям померлого одноразової грошової допомоги.
Комісія Міністерства оборони відмовила дітям померлого старшого сержанта ОСОБА_5 в призначенні грошової допомоги, мотивуючи відмову тим, що він на час смерті самовільно залишив частину, що є адміністративним та кримінальним правопорушенням.
Не погоджуючись із відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, позивачі звернулись до Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року по справі №140/1404/21 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано пункт 10 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 03 грудня 2020 року №157, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги неповнолітнім дітям померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, старшого сержанта ОСОБА_5 , зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 рівними частинами одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративний суд від 22 вересня 2021 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №140/1404/21 скасовано в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , 14 листопада 2008 року рівними частинами одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року. Ухвалено у названій частині постанову, якою зобов`язано Міністерство оборони України:
-  прийняти рішення, яким призначити одноразову грошову допомогу  у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, рівними частинами неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 в інтересах яких діє ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
- надіслати зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу, визначеному з урахуванням наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року,   для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року рівними частинами неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . У решті рішення суду залишено без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України.
02 грудня 2021 року одноразова грошового допомога неповнолітнім дітям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 була  нарахована в розмірі 320 166,66 грн на одну дитину на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01 грудня 2021 року №186-од.
Позивач, вважаючи спричинення відповідачем несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги її дітям моральної шкоди, звернулась до суду з вимогою про її стягнення.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 згаданої Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Доводи позивача зводяться до того, що відшкодування неповнолітнім дітям моральної школи є правомірною вимогою, оскільки їм спричинені душевні страждання тим, що вони з метою доведення неправомірності відмови комісії у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги були змушені докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права. З огляду на засади розумності та справедливості, вказуючи на небажання Міністерства оборони України вчасно виконувати свої зобов`язання відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» перед дітями померлого військовослужбовця, констатуючи протиправність дій Міністерства оборони України, адже підстава відмови у виплаті компенсації (вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення), на яку посилалось Міністерство оборони України, відмовляючи у виплаті, не була підтверджена, про що достовірно було відомо комісії Міністерства оборони України, оскільки у матеріалах, які були надіслані на розгляд комісії, містилась довідка військового прокурора від 01.09.2020 про відсутність кримінальних і адміністративних проваджень щодо померлого військовослужбовця, вважає за необхідне звернутись до суду за стягненням моральної шкоди у розмірі 120000 грн на кожну дитину.
Як свідчать матеріали справи, протиправність рішення комісії Міноборони встановлена судовими рішеннями у справі № 140/1404/21.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
В силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частини друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.
Зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено протиправність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що негативні емоції, спричинені дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 внаслідок незаконної відмови у призначенні їм одноразової грошової допомоги перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, та за відновленням порушеного права позивачі  змушені були звертатись в судовому порядку, а відтак позивачам завдано моральної шкоди.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 100000 грн кожному, що відповідає вимогам розумності і справедливості.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що у рішенні судом першої інстанції помилково вказано найменування військовослужбовця « ОСОБА_5 » замість вірного « ОСОБА_5 », чим допущено описку, що може бути виправлена в порядку, визначеному статтею 253 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 242, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі №140/15464/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний