КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/9860/22                                                                                         Головуючий 1-ї інстанції: Бузунко О.А.
Провадження №33/824/1175/2023                                                                     Доповідач: Яковлева В.С.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
13 лютого 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , на постанову Подільського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_2 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, і призначено йому стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці. Стягнуто судовий збір.              Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.                                                                                                                              Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.        Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, прокурором у випадках, передбачених законом.                                               Згідно зі ч.1 ст.271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.                                   Частина 2 ст.271 КУпАП передбачає, що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.                                                                                                                                      Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.                                                    У рішенні Конституційного Суду України від 16.11.2000 року у справі № 1-17/2000 зазначено, що Держава в  особі  відповідних  органів  визначає  певне  коло суб`єктів надання правової допомоги  та  їх  повноваження. Аналізчинного  законодавства  України  з  цього  питання  дає  підстави визначити, зокрема, такі види суб`єктів надання правової допомоги: державні  органи  України,  до  компетенції  яких   входить надання   правової   допомоги   (Міністерство   юстиції   України,Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений  недержавний професійний  правозахисний  інститут,  однією  з  функцій  якого є захист особи від бвинувачення та надання  правової  допомоги  при вирішенні  справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України); суб`єкти підприємницької діяльності,які надають  правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України;  об`єднання громадян  для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).                                                Конвенція про  захист   прав   людини   і   основних   свобод,  ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року передбачає право кожного  обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника,  вибраного  ним  на  власний  розсуд  (стаття   6). У Міжнародному  пакті  про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року  ратифікованому  Указом  Президії Верховної  Ради  Української  РСР   від  19  жовтня   1973   року N 2148-VIII зазначено, що держава повинна гарантувати кожному,  чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту,  і таке право повинно встановлюватись судовим або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави  (стаття  2),  та  можливість вільного вибору обвинуваченим захисника (пункт 3 статті 14).                    "Основні принципи, що стосуються ролі юристів", прийняті восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками 
27 серпня - 7 вересня 1990 року, передбачають, що кожна людина має право  звернутися  до будь-якого юриста за допомогою для захисту і відстоювання своїх прав  та  захисту їх   на всіх стадіях кримінального судочинства (принцип   1); жодний суд чи адміністративний орган, в якому визнається право на адвоката, не відмовляється визнавати права юриста відстоювати в суді інтереси свого клієнта, за  винятком  тих випадків,  коли  юристу   було відмовлено в праві виконувати свої професійні обов`язки відповідно до національного права і практики та цих принципів (принцип 19).                                                                 Таким чином, наведені міжнародно-правові акти передбачають право кожногообвинуваченого захищати себе особисто або через вільно вибраного ним на власний розсуд захисника з-поміж  юристів, які можуть надати ефективний правовий захист.                   З аналізу вказаних норм права вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги може вибирати захисником своїх прав в суді або адвоката, або особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.                                                                                                                                                           При цьому, законом не визначено правового статусу фахівців в галузі права. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту» підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.               При цьому, документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва (ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про вищу освіту»).                                                                              Таким чином, коли інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, представляє інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, то повноваження такого представника повинні бути підтвердженні довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, та дипломом про юридичну освіту.
Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 , не надає жодного із вище перелічених документів, що унеможливлює встановлення факту наявності у апелянта відповідного рівня юридичної освіти та відповідних повноважень на представництво ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції шляхом подачі в його інтересах апеляційної скарги.                                                                                                                                         Крім того, в матеріалах справи наявні численні клопотання ОСОБА_1 на адресу суду першої інстанції, до яких ОСОБА_1 долучав документ, який нібито підтверджує його повноваження як представника. Разом з тим, вказані долучені документи неналежної якості, текст є нечитабельним, що ускладнює прочитання та відповідно встановлення повноважень ОСОБА_1 по даному конкретному провадженні, строк їх дії тощо.                                                                                                              Вказані обставини є процесуальною перешкодою для прийняття апеляційної скарги до розгляду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.                                                                                                                                            Клопотання про поновлення апеляційного строку є похідним від права на апеляційне оскарження та окремому розгляду не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
 
     ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , на постанову Подільського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_2 , повернути особі, яка її подала.                                                                                       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                                   Київського апеляційного суду                                                    В.С. Яковлева