ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/477/23	Головуючий по 1 інстанції	
22-ц/821/210/23, 22-ц/821/424/23 Справа №711/1765/22 Категорія: 305010300 	Позарецька С.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 березня 2023 року                                                                                             м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Зінченко Ю.О.	

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 (скаржник),
відповідачі – Державна казначейська служба України (скаржник), Черкаська обласна прокуратура (скаржник), ГУ Національної поліції в Черкаській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури, представника позивача адвоката Коваленко К.В. на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.11.2022 (повний текст складено 16.12.2022, суддя в суді першої інстанції Позарецька С.М.) та апеляційні скарги Державної казначейської служби України та в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.02.2023 (повний текст складено 13.02.2023, суддя в суді першої інстанції Позарецька С.М.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 

в с т а н о в и в :

у травні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь: 2413666,67 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 150000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (правова допомога у кримінальних справах), а також стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача 28403,80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.
Зазначає, що його незаконно притягували до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях №42013250000000067 від 16.07.2013 та №12013250270000519 від 28.03.2013, у зв`язку з чим обмежувалися його права. 01.04.2021 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/8004/13-к суд ухвалив визнати ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст.368 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок набрав законної сили 05.05.2021. Указані обставини є підставою для відшкодування позивачу завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди, а також матеріальну шкоду у виді витрат на правову допомогу при захисті від кримінального обвинувачення у сумі 150000,00 грн., що обумовило звернення з цим позовом до суду.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.11.2022 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 150000,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 626420,60 грн. з посиланням на наявність підстав для висновків про наявність у позивача моральної та матеріальної шкоди внаслідок здійснення щодо нього кримінального провадження, в якому його виправдано вироком суду.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у виді витрат на адвоката в кримінальному провадженні, в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури 03.01.2023подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на адвоката у кримінальному провадженні та відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог. Скаржник вказує, що відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні регламентується вимогами КПК України та не може розглядатися за окремими позовними вимогами у порядку ЦПК України. Вирішення вказаного питання у порядку кримінального судочинства вбачається також з правових висновків ВП ВС у справі №598/1781/17 від 17.06.2020 та у справі №462/6473/16-у від 21.11.2018. Також скаржник зазначає, що витрати на адвоката, понесені позивачем, неспівмірні з обсягом наданих послуг та складністю справи.
Також на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу було подано представником позивача адвокатом Коваленко К.В. в якій вона, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині часткового задоволення позову скасувати та новим рішенням стягнути на користь позивача 2413666,67 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а в решті рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Зазначає, що, виходячи з істотних змін у звичайному способі життя позивача через кримінальне обвинувачення, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданий незаконними діями органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42013250000000067, має бути більшим, ніж встановлений державою гарантований мінімальний розмір, передбачений ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та має бути кратним трьом мінімальним розмірам заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом - 1 845 350 грн. Розмір відшкодування моральної шкоди, завданої у кримінальному провадженні №12013250270000519, має бути кратним одній мінімальній заробітній платі, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством та судом - 568 316,67 грн. Пред`явлення позивачу двох окремих обвинувальних актів у різних кримінальних провадженнях свідчить про наявність двох випадків незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, чого належним чином суд першої інстанції не врахував. Об`єднання двох обвинувальних актів в одне судове провадження не є підставою для визначення розміру моральної шкоди, як за один випадок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, виходячи з того, що мало місце два випадки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, під час досудового розслідування. Вироком суду позивача виправдано за обома обвинувальними актами. Суд не обґрунтував визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди та не врахував, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності він втратив авторитет серед оточення та зазнав істотних принижень. Внаслідок кримінального переслідування позивач не зміг виїхати за кордон для проходження лікування від серйозної інфекційної хвороби та зазнав послідуючих обмежень у обсягах лікування. 

У відзиві на апеляційну скаргу в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури Державна казначейська служба України просила суд вимоги вказаної скарги прокурора задовольнити, при цьому вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 - відхилити, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими.
У відповіді на відзив Державної казначейської служби України ГУ Національної поліції в Черкаській області просило суд апеляційну скаргу прокурора задоволити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній прокурором частині залишити без змін.
Також Черкаською обласною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в якому прокурор просить апеляційний суд її відхилити як незаконні та необґрунтовані, задоволивши при цьому вимоги його апеляційної скарги.
Крім того, додатковим рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.02.2023 за відповідною заявою позивача стягнуто з Державного бюджету України на його користь витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, у розмірі 8603,51 грн. пропорційно до задоволеної частки позовних вимог.
Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України 21.02.2023 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, вказавши в резолютивній частині про стягнення з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, в сумі  6939,05  грн.Скаржник зазначає, що, оскільки позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у виді правової допомоги, понесеної позивачем при розгляді кримінальних справ, є безпідставними, відповідно має бути зменшена частка позовних вимог, задоволених у цій справі, та пропорційна їй сума відшкодованих позивачу судових витрат. За практикою ВП ВС відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої державою, є держава в особі відповідного органу державної влади, а не Державна казначейська служба, яка лише має повноваження здійснювати списання коштів з бюджету. За правовим висновком ВС у справі №711/4624/21 від 07.09.2022 кошти відшкодування мають стягуватися з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету, а не з державного бюджету, як помилково вказав суд першої інстанції у даній справі.
На додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі 28.02.2023 через відділення поштового зв`язку також подано апеляційну скаргу в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури, якою він просить змінити додаткове рішення, стягнувши на користь позивача 6939,05 грн. у відшкодування правової допомоги, враховуючи те, що в задоволенні вимог про відшкодування позивачу 150000,00 грн. матеріальної шкоди має бути відмовлено. Таким чином зміниться частка задоволених позовних вимог у справі та вирахувана пропорційно до неї сума судових витрат, яка має бути компенсована позивачу. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що позивач  ОСОБА_1 був службовою особою і відповідно до наказу №20 «ТО» від 03.06.2011 працював на посаді начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області. 
У період часу з 16.06.2013 по 17.07.2013 працівниками УСБУ в Черкаській області відносно ОСОБА_1 проведені негласні слідчі (розшукові) дії у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме: мереж мобільного зв`язку оператора «МТС» по номеру мобільного телефону, який йому належить та здійснення аудіоконтролю за ОСОБА_1 .
Незаконність проведення НСРД відносно ОСОБА_1 підтверджується:
- ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.06.2019 у справі №711/8004/13-к, якою суд визнав недопустимими докази (протоколи з додатками від 28.08.2013) у кримінальному провадженні №42013250000000067 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України;
- вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2021 (справа №711/8004/13-к), в якому суд зазначив про незаконність проведення НСРД відносно ОСОБА_1 .
16.07.2013 слідчим Прокуратури Черкаської області Хоміком М.О. до ЄРДР внесені відомості за №42013250000000067, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
17.07.2013 старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних правопорушеннях прокуратури Черкаської області Сидоров Т.Ю. виніс постанову про надання слідчому в ОВС відділу прокуратури Черкаської області Хоміку М.В. дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.
На виконання вищезазначеної постанови прокурора від 17.07.2013 було проведено НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, для чого 18.07.2013 працівники УСБУ, разом зі слідчими прокуратури Черкаської області створили обставини та умови, за яких ОСОБА_1 мав отримати гроші від ОСОБА_2 , як неправомірну вигоду.
18.07.2013, в порядку ст. 208 КПК України, у адміністративній будівлі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області, працівники УСБУ, разом зі слідчим прокуратури Черкаської області Хоміком М.В. здійснили затримання ОСОБА_1 .
Відповідно до вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2021, суд, перевіряючи твердження обвинуваченого та сторони захисту про провокацію злочину, зазначив: «…версія сторони обвинувачення не є єдиною, а доводи сторони захисту про провокацію злочину не є повністю неймовірними, тому суд враховує те, що згідно із ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
18.07.2013 о/у спецпідрозділу УСБУ в Черкаській області ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Клочко О.В., проведено обшук у службовому приміщенні (робочому кабінеті) начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області Захарченка А.В. за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено особову справу ОСОБА_1 , ноутбук та відеореєстратор.
18.07.2013 ст. о/у ВБКОЗ УСБУ в Черкаській області Олійник О.В., на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Клочко О.В., проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . В ході цього обшуку нічого не вилучено.
18.07.2013 о/у спецпідрозділу УСБУ в Черкаській області ОСОБА_4 , на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Клочко О.В., проведено обшук у автомобілі «Акура MDX» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . У ході цього обшуку вилучено грошові кошти у розмірі 8300 грн. та 272 долари США, паспорт громадянина України, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія.
19.07.2013 слідчий в особливо важливих справах відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Черкаської області Хомік М.В. у рамках кримінального провадження №42013250000000067 від 16.07.2013 вручив ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
З 18.07.2013 (дата затримання) по 19.07.2013 (дата застосування запобіжного заходу – домашній арешт) ОСОБА_1 перебував в ізоляторі тимчасового тримання.
19.07.2013 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/6294/13-к відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю. Строк дії запобіжного заходу закінчився 19.09.2013.
19.07.2013 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/6925/13-к ОСОБА_1 відсторонено від посади начальника Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області строком на два місяці.
01.08.2013 ОСОБА_1 у рамках кримінального провадження №42013250000000067 від 16.07.2013 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.
05.09.2013 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/7657/13-к за клопотанням слідчого в ОВС відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Черкаської області Хоміка М.В., яке погоджене прокурором Грушовенко Є.Г., у рамках кримінального провадження № 42013250000000067 від 16.07.2013 накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме: - 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 , а також арешт накладено на грошові кошти у сумі 8300 грн. і 272 долари США, які були вилучені під час проведення обшуку, що мало місце 18.07.2013 у автомобілі, який належить ОСОБА_1 .
Зазначений вище арешт майна був скасований вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2021., який набрав законної сили 05.05.2021.
16.09.2013 у кримінальному провадженні №42013250000000067 від 13.07.2013 прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Черкаської області Грушовенко Є.Г. затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України.
17.09.2013 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42013250000000067 за обвинуваченням ОСОБА_1 був поданий до Придніпровського районного суду м. Черкаси.
04.10.2013 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/8004/13-к ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання і визначені процесуальні обов`язки. Строк дії запобіжного заходу закінчився 05.05.2021.
Крім того, 28.03.2013 ст. слідчим СВ Черкаського РВ Насікан Т.В. до ЄРДР внесені відомості №12013250270000519 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
20.01.2014 слідчий СУ УМВС України в Черкаській області Іллюшенко І.С. у рамках кримінального провадження № 12013250270000519 від 28.03.2013 вручив ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
20.02.2014 слідчий СУ УМВС України в Черкаській області Іллюшенко І.С. у рамках кримінального провадження № 12013250270000519 від 28.03.2013 склав обвинувальний акт, який 27.02.2014 був затверджений прокурором Черкаської міжрайонної екологічної прокуратури Чустрак Д.В. та в подальшому 05.03.2014 вручений ОСОБА_1 .
Вказаний обвинувальний акт був направлений до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.06.2014 обвинувальний акт з додатками до нього по кримінальному провадженню №12013250270000519 від 28.03.2013 відносно обвинуваченого ОСОБА_1 повернуто прокурору Черкаської міжрайонної екологічної прокуратури.
22.07.2014 слідчий СУ УМВС України в Черкаській області Безверха Ю.П. у рамках кримінального провадження №12013250270000519 від 28.03.2013 вдруге вручила ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
У липні 2014 слідчим СУ УМВС України в Черкаській області у рамках кримінального провадження №12013250270000519 від 28.03.2013 вдруге складено обвинувальний акт, який був затверджений прокурором Черкаської міжрайонної екологічної прокуратури та поданий до Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.09.2014 кримінальне провадження №12013250270000519 від 28.03.2013 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України і кримінальне провадження №42013250000000067 від 16.07.2013 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України – об`єднано в одне провадження.
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2021 у справі №711/8004/13-к суд ухвалив визнати ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ч.1 ст.364 КК України та ч.4 ст. 368 КК України та виправдати його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінального правопорушення). Виправдувальний вирок набрав законної сили 05.05.2021.
Крім того, під час проведення судового провадження у Придніпровському районному суді м. Черкаси по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_1 , останній користувався послугами захисника – адвоката Ципіна Д.Л.
Для здійснення захисту у суді по справі №711/8004/13-к ОСОБА_1 звернувся до Адвокатського бюро «Ципін і партнери».
10.01.2018 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Ципін і партнери» укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №20180110/1.
Згідно із пунктом 2 Додатку № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №20180110/1 від 10.01.2013 сторони погодили, що за здійснення захисту у Придніпровському районному суді м. Черкаси по справі №711/8004/13-к позивач здійснює оплату у розмірі 150000 грн., які він зобов`язується оплатити впродовж одного року після прийняття судом остаточного рішення по справі №711/8004/13-к.
28.01.2022 позивач на підставі умов вищезазначеного договору, звіту про надані послуги від 20.01.2022, акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та на підставі рахунку-фактури №14245 від 20.01.2022 сплатив на рахунок АБ «Ципін і партнери» визначений умовами договору гонорар у розмірі 150000 грн., що підтверджується квитанцією №ПН2998001 від 28.01.2022.
При дослідженні вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2021 у справі №711/8004/13-к, встановлено, що питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із наданням ОСОБА_1 правничої допомоги у кримінальному провадженні, не вирішувалося.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Приписами ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.
Так статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України. 
Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).
В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону – ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правовий висновок про що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц.
Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, та правовий висновок ВП ВС, апеляційний суд приходить до такого.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно та безпідставно перебував під слідством та судом 93 місяці та 20 днів (з 17.07.2013 – (початок НСРД) по 05.05.2021 (дата набрання виправдувальним вироком від 01.04.2021 законної сили). 
У силу вищенаведених положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Таким чином апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про необхідність відшкодування позивачу за рахунок державного бюджету завданої здійсненням щодо нього кримінального провадження, в якому його було вироком суду виправдано, моральної шкоди.
При цьому мають бути відхилені апеляційні доводи прокурора про те, що відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні регламентується вимогами КПК України та не може розглядатися за окремими позовними вимогами у порядку ЦПК України, адже рішення суду в даній частині ґрунтується на положеннях ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п.4 якої передбачає право особи у разі ухвалення щодо неї виправдувального вироку на відшкодування сум сплаченої юридичної допомоги у порядку, визначеному саме цим законом.
Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що витрати на адвоката, понесені позивачем, неспівмірні з обсягом наданих послуг та складністю справи, адже слідство та судовий розгляд кримінального обвинувачення щодо позивача у двох кримінальних провадженнях тривало 93 місяці та 20 днів, що саме по собі, враховуючи обсяги та тяжкість пред`явленого особі кримінального обвинувачення, обумовило істотні об`єми надання послуг правового характеру щодо захисту від відповідного кримінального переслідування.
Також не можна погодитися з посиланнями апеляційної скарги представника позивача про те, що, виходячи з істотних змін у звичайному способі життя позивача через кримінальне обвинувачення, розмір відшкодування моральної шкоди, завданий незаконними діями органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013250000000067, має бути більшим, ніж встановлений державою гарантований мінімальний розмір, передбачений ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», адже застосовані у вказаному кримінальному провадженні запобіжні заходи щодо обвинуваченого, які не були пов`язані з тривалими обмеженнями волі, а також інші заходи забезпечення кримінального провадження, як, наприклад, накладення арешту на майно, які тимчасово обмежували права особи, на думку апеляційного суду, не спричинили такий обсяг моральних страждань позивача, які б не могли бути співмірними з розміром грошових коштів, передбаченим вказаними положеннями відповідного законодавства.
Крім того, апеляційний суд оцінює критично посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що пред`явлення позивачу двох окремих обвинувальних актів у різних кримінальних провадженнях свідчить про наявність двох випадків незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та необхідність обрахунку розміру коштів у відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж визначений судом першої інстанції, враховуючи, що правовій оцінці підлягають строки перебування особи під слідством та судом, а також пов`язані з цим обсяг та характер обмеження її прав, а не кількість обвинувальних актів, які вручаються такій особі. Також слід прийняти до уваги, що відповідне кримінальне провадження отримало оцінку суду по суті в одному виправдувальному вироку.
Слід відхилити апеляційні доводи представника позивача про те, що суд не обґрунтував визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди та не врахував, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності він втратив авторитет серед оточення та зазнав істотних принижень, адже, в тому числі, і вказані обставини та пов`язані з цим моральні страждання особи були покладені в основу висновків суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди. Також суд вірно врахував, що сам факт перебування особи в статусі обвинуваченого свідчить про наявність у неї моральних страждань. 
Посилання скаржника на те, що внаслідок кримінального переслідування позивач не зміг виїхати за кордон для проходження лікування від серйозної інфекційної хвороби та зазнав послідуючих обмежень у обсягах лікування за відсутності доказів погіршення стану його здоров`я через неналежне лікування не може свідчити про невірне визначення судом першої інстанції обсягів відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що у даному випадку скаржником не вказано на існування таких обставин, пов`язаних з перебуванням позивача в статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, які б свідчили про те, що визначений судом першої інстанції розмір коштів у відшкодування моральної шкоди є явно необґрунтованим та неспівмірним із наявними моральними стражданнями.
Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.11.2022 у даній справі має бути залишеним без змін, а подані на нього апеляційні скарги слід відхилити.
Надаючи оцінку апеляційним доводам скарг на додаткове рішення суду від 07.02.2023 у цій справі, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу у даній цивільній справі, прийшов до висновку про необхідність їх відшкодування за рахунок державного бюджету.
Одночасно, положеннями ст. 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами справи, передбачено, що у разі задоволення позовних вимог витрати позивача на правову допомогу відшкодовується за рахунок відповідачів.
Відтак, за обставин цієї справи, суд помилково вказав про можливість відшкодування вказаних витрат за рахунок державного бюджету у той час, як вони мають відшкодовуватися відповідачами - Черкаською обласною прокуратурою та ГУ Національної поліції в Черкаській області, неправомірні дії яких призвели до звернення з цим позовом до суду.
Отже з Черкаської обласної прокуратурита з ГУ Національної поліції в Черкаській області на користь позивача у справі пропорційно до задоволеної частки позовних вимог має бути стягнуто по 4301,76 грн. витрат на правову допомогу.
Інші висновки суду першої інстанції, викладені в додатковому рішенні від 07.02.2023, щодо обґрунтованості понесених позивачем витрат на допомогу адвоката в апеляційному порядку сторонами не оскаржуються.
При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апеляційних скарг Державної казначейської служби України та в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури на додаткове рішення у справі про те, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у виді правової допомоги, понесеної позивачем при розгляді кримінальних справ, є безпідставними, адже суд першої інстанції їх вірно вирішив згідно встановлених фактичних обставин у справі та на підставі належним чином застосованих положень норм матеріального та процесуального права.
Посилання скаржника на те, що за правовим висновком ВС у справі №711/4624/21 від 07.09.2022 кошти відшкодування мають стягуватися з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету, а не з державного бюджету, як помилково вказав суд першої інстанції, не дають суду можливості вирішувати питання про відшкодування судових витрат всупереч імперативних приписів ст. 141 ЦПК України, яка передбачає їх відшкодування за рахунок сторін, а не держави.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Отже додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.02.2023 у даній справі слід змінити, вказавши в його резолютивній частині, що з Черкаської обласної прокуратурита з ГУ Національної поліції в Черкаській області на користь позивача слід стягнути по 4301,76 грн. витрат на правову допомогу.
Відтак, апеляційна скарга Державної казначейської служби України має бути задоволена частково.
На підставі положень ст.141 ЦПК України, витрати Черкаської обласної прокуратури по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід залишити за цим скаржником, а витрати позивача по судовому збору в апеляційному суді – мають бути віднесені на рахунок державного бюджету.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.11.2022 – відхилити.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.11.2022 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – залишити без змін.
Апеляційні скарги на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.02.2023 – задовольнити частково.
Додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.02.2023 у даній справі – змінити, вказавши в його резолютивній частині, що з Черкаської обласної прокуратурита з ГУ Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 стягнути по 4301,76 грн. витрат на правову допомогу з кожного.
У решті додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.02.2023 у даній справі – залишити без змін.
Витрати Черкаської обласної прокуратури по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за цим скаржником, а витрати позивача по судовому збору в апеляційному суді – віднести на рахунок державного бюджету.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено14.03.2023.

Суддя-доповідач                 

Судді