Постанова
Іменем України
 
24 березня 2023 року 
м. Київ
справа № 688/3659/21
провадження № 61-9388св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Шепетівський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року у складі судді Березюк Н. П. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Пєнти І. В.,Корніюк А. П., Талалай О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Шепетівський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Шепетівський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову зазначала, що 08 листопада 2021 року, перебуваючи в Шепетівському відділі ДВС з питань погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно з рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року, вона дізналася, що 23 жовтня 2021 року державним виконавцем Мартинюк Т. М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67233927 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності.
Вказана постанова винесена на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. 
від 11 січня 2019 року № 98.
Спірним написом нотаріус пропонував за рахунок отриманих коштів від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 19 602,90 дол. США.
Позивач вважала, що вказаний виконавчий напис вчинено із порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки 23 травня 2007 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № НМС0GК00002732.
У зв`язку із виникненням заборгованості за кредитом рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2018 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у сумі 13 144,19 дол. США. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні в Шепетівському відділі ДВС.
Станом на час винесення оспорюваного виконавчого напису ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості сплатила 2 800,61 дол. США, внаслідок чого загальна сума заборгованості зменшилась до 10 343,58 грн. Не зважаючи на це, у виконавчому написі вказана сума заборгованості в розмірі 19 602,90 дол. США. Вважала вказану суму не безспірною, яка майже вдвічі перевищує реальну. При цьому нотаріус не дотримався норм чинного законодавства та не перевірив безспірність її заборгованості.
Крім того, банком не було направлено їй жодних листів із вимогою про усунення порушення щодо зобов`язання, більше того, такого листа і не могло бути, оскільки спір між нею та банком вже був вирішений у судовому порядку та в примусовому порядку із неї стягувалися кошти.
За наведених обставин, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрований реєстрі за № 98 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 15 березня 2022 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року скасовано.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 24 травня 2022 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрований у реєстрі за № 98 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10 908,00 грн, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн та витрат, пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 10 000,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що боржник ОСОБА_1 , оскаржуючи виконавчий напис, довела наданими доказами спірність розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах позивача, дійшов висновку, що в цій конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Крім того, вказував, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже, є визначеним. Доводів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу заява про скасування заочного рішення не містить.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 24 травня 2022 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишено без змін.
Стягнено з АТ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, банком не оскаржувалось, а тому апеляційним судом відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не переглядалося.
Постанова суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем надано суду визначені ЦПК України документи щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості у розмірі 10 000,00 грн, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу на відповідача, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не вбачав.
Стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу понесені на стадії апеляційного провадження у розмірі 5 000,00 грн, суд апеляційної інстанції виходив з їх доведеності.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та 5 000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 в частині компенсації витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі залишити без задоволення.
Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника у касаційній скарзі вказувало, що справа розглянута та вирішена без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17.
Заявник вказує, що враховуючи складність справи, обов`язкова участь у ній адвоката не передбачена. До отриманої банком копії позовної заяви не було додано ані квитанції на підтвердження здійснення оплати за послуги адвоката, ані договору, акта, детального опису робіт (наданих послуг). Суди попередніх інстанцій, на думку заявника, не надали належної оцінки обсягу проведеної адвокатом роботи, кількості судових засідань, їх тривалості, складності справи, складенню процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи. Заявник стверджує, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не відповідає фактично виконаній адвокатом роботі.
Аргументи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 688/3659/21 із Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області.
У листопаді 2022 року справа № 688/3659/21 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача Федоровим В. Б. 06 травня 2022 року до суду подано копії договору про надання правової допомоги від 16 листопада 2021 року № 39/21-ц, додатку до цього договору, ордер від 22 листопада 2021 року серії ВХ № 1016970, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію квитанції від 26 квітня 2022 року № 11 про оплату послуг адвоката у сумі 10 000,00 грн, а також копії описів вкладення від 06 травня 2022 року та накладних про направлення таких документів іншим учасникам справи від 06 травня 2022 року (т. 1 а. с. 49, 50, 162-166).
Крім того, 12 травня 2022 року представник позивача Федоров В. Б. подав заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн з актом прийому-передачі наданих послуг від 12 травня 2022 року № 01-39/21-ц (т. 1 а. с. 167-169).
Згідно із пунктом 1 додатку до договору про надання правової допомоги, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн. Отже, розмір визначеної умовами договору винагороди за надання правової допомоги у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 12 травня 2022 року № 01-39/21ц у період із 16 листопада 2021 року до 12 травня 2022 року адвокатом надано клієнту правничу допомогу з детальним описом наданих послуг у цивільній справі № 688/3659/21 на суму 10 000,00 грн.
Оплативши надані за договором послуги, позивач ОСОБА_1 фактично погодилася, що ці послуги надані і виконані в повному обсязі.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Рішення судів першої та апеляційної інстанції переглядаються у частині стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані:
- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);
- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Встановлено, що позивач надала до суду договори про надання правової допомоги від 16 листопада 2021 року № 39/21-ц та від 11 липня 2022 року № 12/22-ц, укладені між ОСОБА_1 та адвокатом Федоровим В. Б.
Відповідно до пункту 1 вказаних договорів адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане в цьому договорі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
Згідно із пунктом 1 додатку до договору про надання правової допомоги 
від 16 листопада 2021 року № 39/21-ц сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн (т. 1 а. с. 164).
Відповідно до пункту 1 додатку до договору про надання правової допомоги від 11 липня 2022 року № 12/22-ц сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн (т. 1 а. с. 226).
На підтвердження сплати гонорару ОСОБА_1 надала суду квитанції
від 26 квітня 2022 року № 11 та від 12 липня 2022 року № ПН6203292 про сплату нею на користь адвоката Федорова В. Б. грошової суми у розмірі 10 000,00 грн та 5 000,00 грн відповідно (т. 1 а. с. 165, 227).
Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 12 травня 2022 року № 01-39/21ц у період із 16 листопада 2021 року до 12 травня 2022 року адвокатом надано клієнту правничу допомогу з детальним описом наданих послуг у цивільній справі № 688/3659/21 на суму 10 000,00 грн (т. 1 а. с. 169).
Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг від 22 серпня 2022 року № 01-12/22-ц у період із 11 липня 2022 року до 22 серпня 2022 року адвокатом надано клієнту правничу допомогу з детальним описом наданих послуг у цивільній справі № 688/3659/21 на суму 5 000,00 грн (т. 1 а. с. 245).
У касаційній скарзі відповідач зазначає про те, що інформація, яка міститься в актах прийому-передачі наданих послуг від 12 травня 2022 року та 22 серпня 2022 року, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові 
від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження 
№ 12-14гс22)дійшла таких висновків.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і осоновоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268).
Угоди про надання правничої допомоги, зважаючи на зобов`язання, що виникають лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Враховуючи, що у додатках до договорів про надання правової допомоги 
від 16 листопада 2021 року № 39/21-ц та від 11 липня 2022 року № 12/22-ц сторони дійшли згоди щодо розміру гонорару адвоката Федорова В. Б. за надання ним професійної правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій, визначивши його загальний розмір у сумі 15 000,00 грн, взявши до уваги співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також критерії обґрунтованості й пропорційності, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, що відповідає принципу справедливості і балансу інтересів сторін спору.
Посилання заявника у касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, є необґрунтованими. В указаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду
від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц та від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17.
Тобто, Верховний Суд сформулював висновок про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.
Водночас позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу надано належні та допустимі докази.
Верховний Суд у додатковій постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19), на яку заявник також посилається в касаційній скарзі, зробив висновки, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У справі, що переглядається, суди керувалися тим, що сума витрат позивача на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанцій, що у загальному розмірі становить 15 000,00 грн, є пропорційною розміру задоволених позовних вимог.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у зазначених заявником у касаційній скарзі постановах, оскільки суди врахували критерії визначення та розподілу судових витрат, здійснили належну оцінку доказів, поданих учасниками справи.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 24 травня 2022 року в частині визначення розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Петров
 
                                                                                                          А. І. Грушицький
 
                                                                                                          І. В. Литвиненко