ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 січня 2023 року
м. Київ
справа № 149/628/22
провадження № 51- 3656км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                        ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                            ОСОБА_5 
захисника                                                                             ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7  на вирок Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022020000000005, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Зміст рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
За вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня  2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю              3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 06 січня 2022 року о 08.30 год, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» та рухаючись по вул. Київській в                                  м. Хмільник ділянкою дороги неподалік будинку № 11 у напрямку центру, в порушення вимог п. п. 18.1 Правил дорожнього рухупри наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Унаслідок дорожньо-транспортної ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.
Вінницьким апеляційним судом за апеляційною скаргою представника потерпілих вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок від 22 вересня 2022 року. Цим вироком ОСОБА_7  за ч. 2 ст. 286 КК України призначено покарання у виді  позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого                         ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання належним чином не врахував окремі пом`якшуючі покарання обставини і дані про особу обвинуваченого, а також у своєму рішенні не обґрунтував  неможливість звільнення  ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України. 
Потерпілий ОСОБА_9 у письмовому запереченні просить касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо  ОСОБА_7 - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримала подану скаргу. 
Прокурор вважає, що касаційна скарга є необґрунтованоюта просить її  відхилити.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за                                   ч. 2 ст. 286 КК України в поданій касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого через суворість, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК Українисуд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що представник потерпілих подав апеляційну скаргу, в якій на обґрунтування своєї позиції щодо незаконності вироку виклав змістовні, конкретні доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, що призвело до м`якості призначеного покарання, та просив  скасувати вирок місцевого суду й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, яке потрібно відбувати реально.
Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд дотримався вимог                            ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.
Зокрема, судом апеляційної інстанції враховано, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких Окрім цього взято до уваги наслідки, які настали від вчиненого кримінального правопорушення, а саме спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті чого вона померла. Суд також врахував думку потерпілих щодо необхідності призначення реального покарання.
Крім цього, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини, на які  посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті КК України, за якою його визнано винуватим, яке потрібно відбувати реально, мотивувавши належним чином своє рішення, та обґрунтовано визнав неможливим звільнення ОСОБА_7 на підставі положень ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням. 
Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для його пом`якшення та зміни вироку апеляційного суду, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника не вбачає.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.  
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                              ОСОБА_3