П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/21686/21	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (далі СП) про: визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення і виплати йому надбавки за вислугу років за період з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року відповідно «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1090; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату належного йому грошового забезпечення за період з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням приписів та періоду дії Постанов КМУ від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» з урахуванням раніше проведених виплат; визнання протиправними дій СП щодо нарахування та виплати йому в зменшеному розмірі матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2016 рік без врахування премії; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально – побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що з наданих на адвокатські запити документів з питань грошового забезпечення встановлено, що позивачу під час проходження військової служби та звільнення із неї не у повному обсязі проведено грошові виплати, право на які набуто у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби та звільнення із неї. Листом від 06.07.2020 року №11-2269 вих-20 відповідачем надано відомості щодо виплати позивачу грошового забезпечення та розрахункові листи щодо нарахованих та виплачених позивачу сум грошового забезпечення. Відповідач зазначає, що надбавка за вислугу років прокурорам військових прокуратур виплачувалась відповідно до «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» затвердженого Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1090 (з подальшими змінами), а з 01.03.2018 року згідно з додатком 16 до Постанови КМУ рід 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
Крім того, як вбачається з наказу Військової прокуратури Південного регіону України від 31.10.2016 року № 648к, позивачу надано частину щорічної основної відпустки за 2016 рік та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати (без премії) та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячної заробітної плати (без премії), у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги відповідача, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Військової прокуратури Південного регіону України від 24.04.2019 року №317-к майора юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України та усіх видів забезпечення.
Листом №11-2269 від 06.07.2020 року відповідач повідомив представника позивача на його запит про те, що надбавка за вислугу років прокурорам військових прокуратур виплачувалась та досі виплачується відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015 року №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», а з 01.03.2018 року згідно із додатком 16 до Постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Крім того, з наказу Військової прокуратури Південного регіону України від 31.10.2016 року №648-к вбачається, що ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати (без премії) за 2016 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячної заробітної плати (без премії) за 2016 рік. 
Водночас, позивач не погодився з повнотою виплати йому відповідачем грошового забезпечення під час проходження військової служби, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що військовослужбовцям незалежно від місця проходження служби визначено розмір надбавки за вислугу років у відповідному відсотковому співвідношенні від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, натомість прокурорам військової прокуратури, які також проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідачем визначено розмір надбавки за вислугу років у відповідному відсотковому співвідношенні виключно від посадового окладу.
Суд звернув увагу, що Постановою КМУ від 27 грудня 2018 року №1153 «Про внесення змін до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» внесено зміни до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року №1090 та визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (підпункт 2 пункту 1). Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 27 листопада 2018 року, крім підпункту 2 пункту 1, який застосовується з 1 березня 2018 року.
Отже, Постановою КМУ від 27 грудня 2018 року №1153 також розмежовано порядок нарахування надбавки за вислугу років військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах прокуратури, та іншим прокурорам.
При цьому, військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Суд зазначив, що згідно висновків Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №640/19556/18 та постанові Верховного Суду від 04.11.2021 року у справі №380/757/20, які в силу приписів ч.5 ст.262 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин, виплата надбавки за вислугу років військовослужбовцю, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців. Відтак, починаючи з 5 січня 2016 року обчислення надбавки за вислугу років за правилами Порядку №1090 здійснювалося відповідачем безпідставно.
Також, суд зазначив, що з наявного в матеріалах справи розрахункового листа за 2016 рік ОСОБА_1 вбачається, що премія нараховувалась та виплачувалась позивачу у кожному місяці протягом 2016 року. Проте, при виплаті позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не включено премію.
Суд критично оцінив доводи відповідача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2016 році виплачені у межах бюджетних призначень, з огляду на те, що пунктом 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги для оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються КМУ.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені  Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.
Відповідно до частини 1  статті 4 Закону №1697-VII  організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються  Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ч.4 ст.27 Закону №1697-VІІ військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Військові звання вищого офіцерського складу військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби.
Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.
Відповідно до частини 2-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються КМУ.
Постановою КМУ від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (пункт 4-1).
Також, Постановою КМУ від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено розмір надбавки за вислугу років від 5 до 40 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням.
Відповідно до частини 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Також, законом України «Про внесення змін до Бюджетного конкурсу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VIII внесено зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 26, яким, серед іншого встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13, 14 розділу «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах встановлених КМУ, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету.
Поряд зцим, Постановою КМУ від 09 грудня 2015 року №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам прокуратури» (далі Постанова) затверджено Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, яким визначено механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.
Відповідно до п.2 та 3 вказаної Постанови дія цього Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури поширюється на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, інших працівників органів прокуратури (державних службовців, службовців, інших працівників), а також на слідчих органів прокуратури - до початку діяльності Державного бюро розслідувань.
Надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у частині сьомій статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Частинами 7 та 8 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ визначено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується КМУ.
Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.
З наведеного вбачається, що військовослужбовцям незалежно від місця проходження служби визначено розмір надбавки за вислугу років у відповідному відсотковому співвідношенні від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням (Постанова №1294), натомість прокурорам військової прокуратури (в даному випадку позивачу), які також проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідачем визначено розмір надбавки за вислугу років у відповідному відсотковому співвідношенні виключно від посадового окладу (стаття 81 Закону № 1697-VІІ).
Водночас, ч.4 ст.27 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ встановлено відмінності правового статусу прокурорів військової прокуратури, які проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України, від інших прокурорів, які не є військовослужбовцями.
З наведеного вбачається, що при виплаті та нарахуванні грошового забезпечення прокурорам військової прокуратури підлягають застосуванню норми Постанов КМУ від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якими врегульовано питання нарахування грошового забезпечення саме військовослужбовцям, як нормативно-правовий акт спеціального характеру по відношенню до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року №1090, якою визначено Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам прокуратури.
При цьому, слід зазначити, що Постановою КМУ від 27 грудня 2018 року №1153 «Про внесення змін до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» внесено зміни до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року №1090 та визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (підпункт 2 пункту 1). Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 27 листопада 2018 року, крім підпункту 2 пункту 1, який застосовується з 1 березня 2018 року.
Вказані положення також підтверджують (ретроспективно) висновки про розмежованість порядку нарахування надбавки за вислугу років військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах прокуратури, та іншим прокурорам. При цьому, військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для нарахування та виплати надбавки за вислугу років позивачу як військовослужбовцю, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, яка повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, що свідчить про безпідставність здійснення відповідачем починаючи з 05 січня 2016 року обчислення надбавки за вислугу років за правилами Порядку №1090 та виключно виходячи з відсоткового розміру від посадового окладу.
Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30 листопада 2020 року, справа № 640/19556/18.
Так, у вказаному рішення суд зазначив, що спірним питанням у даній справі (у означеній частині позовних вимог) є повнота виплати позивачу як прокурору  військової прокуратури всіх складових грошового забезпечення за період з 05 січня 2016 року по 1 листопада 2018 року, яке, за його твердженням, виплачувалося йому не в повному обсязі, а саме: щомісячна надбавка за вислугу років розраховувалась відповідачем виходячи лише із посадового окладу як передбачено Постановою №1090, а не виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, як передбачено Постановою №1294 (втратила чинність з 1 березня 2018 року) та Постановою №704.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вказав на те, що частиною 4  статті 27 Закону України «Про прокуратуру»  встановлено відмінності правового статусу прокурорів військової прокуратури, які проходять військову службу відповідно до  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України, та інших прокурорів, а відтак при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення останнім підлягають застосуванню положення Постанови №1294 та Постанови №704 як спеціальних, а не  постанови КМУ від 9 грудня 2015 року № 1090  як загальної.
Аналіз наведених приписів частини четвертої статті  27, частини четвертої статті  83 Закону №1697-VII  у взаємозв`язку з положеннями  статті 2 Закону №2232-ХІІ,  статті 9 Закону №2011-ХІІ  дає змогу дійти висновку, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються  Законом №1697-VII, разом з тим вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до  Закону №2232-ХІІ  та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Підсумовуючи, касаційний суд зазначив, що визначення частиною восьмої  статті 81 Закону №1697-VII  складу грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього  Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових  грошове забезпечення, зокрема надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.
Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу в зменшеному розмірі матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2016 рік без врахування премії суд зазначає, що відповідно до п.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно до п.4-1 Постанови КМУ від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначеному законодавством для військовослужбовців.
Відповідно до п.30.1, 30.3, 31.3, 33.1 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Преміювання здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для військової частини в кошторисі.
Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
З аналізу наведеного вбачається, що грошова допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань надається особі у розмірі місячного грошового забезпечення, тобто загальної суми вказаного забезпечення, водночас з матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячної заробітної плати за 2016 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячної заробітної плати за 2016 рік, однак, без урахування премії. Водночас, з наявного в матеріалах справи розрахункового листа за 2016 рік ОСОБА_1 вбачається, що премія нараховувалась та виплачувалась позивачу у кожному місяці протягом 2016 року. 
Колегія суддів вважає обгрунтованими посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо питання складу грошового забезпечення військовослужбовців, яка викладена у поставові від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №380/757/20, які враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову про визнання дій протиправними дій та зобов`язання відповідача зобов`язання здійснити перерахунок та виплату належного позивачу грошового забезпечення за період з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням приписів та періоду дії Постанов КМУ від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» з урахуванням раніше проведених виплат та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально – побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
Отже, при розгляді справи судом першої інстанції правильно надана оцінка фактичним обставинам справи та не допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення повинно бути залишено без змін.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.