П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
25 січня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 755/19630/21
Провадження: № 22-ц/824/1643/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Вербової І. М., Нежури В. А.,
секретар Івасенко І. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Коломайко Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л. М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_2 , про визнання прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
у с т а н о в и в:
 
У листопаді 2021 року  ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати  ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги були вона, позивачка, та ОСОБА_5 . Заповіту ОСОБА_4 не складала. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько  ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини вказаної квартири. Інших спадкоємців першої черги у ОСОБА_5 не було, заповіту він не складав. Отже, спадковим майном є 2/3 квартири АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вона, позивачка, постійно проживала разом з батьками та мала з ними спільний побут, сплачувала комунальні послуги, й фактично, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживаючи та користуючись успадкованим майном. Проте, у відповідності до  ст. 1270 ЦК України вона, позивачка, належним чином не оформила спадщину, оскільки після смерті матері проконсультувалась в органах ЖЕД та була впевнена в тому, що успадкує майно за законом автоматично. Після смерті батька вона також була впевнена в тому, що прийняла спадщину й після смерті батька. Після смерті матері стан її здоров`я значно погіршився, вона проходила лікування та продовжувала догляд за хворим батьком, перебувала в постійному стресі, що постійно погіршувало її стан. Коли помер батько, вона отримала сильне моральне потрясіння, яке ще більше погіршило стан її здоров`я. В 2020 році вона,  ОСОБА_3 , випадково дізналася про те, що спадщина відповідним чином не оформлена, а тому звернулась до приватного нотаріуса Скульської Т.А., яка їй пояснила, що строк на прийняття спадщини пропущений, а поновлення можливе лише за відповідним рішенням суду. За викладених обставин, просила суд  визнати спадщину автоматично прийнятою ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 (дружини) на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України та надати додатковий строк їй,  ОСОБА_1 , на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 терміном три місяці з дня набрання чинності рішенням суду.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коломайко М. О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій,  посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати спадщину автоматично прийнятою ОСОБА_5 після смерті  ОСОБА_4 .
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах докази, а підстави відмови в позові не відповідають дійсності. Суд за клопотанням представника позивача витребував спадкову справу у нотаріуса, але допустив помилку в прізвищах спадкодавців та замість « ОСОБА_6 » й « ОСОБА_6 » вказав « ОСОБА_7 » і « ОСОБА_7 ». Оскільки ухвала про витребування містила помилки, на адресу суду надійшла відповідь про відсутність спадкової справи. Повторний запит з виправленням описки в ухвалі суд робити відмовився. Окрім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що заява про прийняття спадщини позивачем не подавалась, однак це не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є витяг про реєстрацію спадкової справи. Відкриття спадкової справи свідчить про те, що нотаріусом були встановлені родинні зв`язки позивачки з померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказала, що вона просила визнати спадщину такою, що була прийнята автоматично спадкоємцем ОСОБА_5 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_5 не міг подати заяву про прийняття спадщини, оскільки в момент смерті ОСОБА_4 знаходився у важкому стані на лікуванні в пансіонаті, де і помер. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні адвокат Коломайко М. О. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши думку учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, квартира за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 26-28).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 21).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (а.с. 18).
22 травня 2019 року після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа № 4/2019 (т. 2 а.с. 7-28).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2020 року ОСОБА_1   відмовлено у відкритті спадкової справи на підставі пропущення строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини (т. 1 а.с.24). 
Відмовляючи у задоволенні позову,  суд першої інстанції виходив із того, що  позивачкою не доведено факту родинних відносин зі спадкодавцями. Також суд вважав, що зазначені позивачкою підстави пропуску строку на прийняття спадщини не об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їй звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , до того ж така заява нею взагалі не подавалась. Вимоги позивачки про визнання спадщини автоматично прийнятою ОСОБА_5 , як чоловіком, після смерті ОСОБА_4 суд першої інстанції вважав неналежним способом захисту, оскільки ОСОБА_5 на час звернення позивачки до суду помер, у зв`язку з чим його цивільна правоздатність припинилася.  
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування за законом здійснюється за умови відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також, у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що без встановлення родинних відносин спадкоємця та спадкодавця суд не може вирішити спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1   в обґрунтування своїх позовних вимог  посилалась на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті її батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , та є такою, що прийняла спадщину після їх смерті згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала разом з ними. Разом з тим, дізнавшись про те, що спадщина належним чином не оформлена, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.
Обґрунтовуючи свій статус спадкоємиці, ОСОБА_1 надала суду копії свого паспорту, свідоцтва про розірвання шлюбу між нею, ОСОБА_1 ,   та ОСОБА_9 , свідоцтво про народження ОСОБА_10 , в якому зазначено, що її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Однак, вказані докази не підтверджують  той факт, що ОСОБА_1 до шлюбу з ОСОБА_9 мала прізвище « ОСОБА_6 », та відповідно, є донькою і спадкоємицею ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Свідоцтва про укладення шлюбу з  ОСОБА_9 позивачкою суду надано не було. Вимог про встановлення факту родинних зв`язків з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рамках даного позову не заявлено.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1   посилалась на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах докази. Окрім того, витребовуючи спадкову справу у нотаріуса, суд першої інстанції допустив описку в прізвищах спадкодавців та замість « ОСОБА_6 » й « ОСОБА_6 » вказав « ОСОБА_7 » і « ОСОБА_7 », у зв`язку з чим ухвала суду залишилась не виконаною. 
Ураховуючи предмет та підстави заявленого позову, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, а також, ураховуючи, що така інформація є необхідною для об`єктивного розгляду справи та встановлення дійсних обставин справи, судом апеляційної інстанції ухвалою від 21 грудня 2022 року витребувано від  приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А.належним чином завірену копію  спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
17 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли матеріли спадкової справи № 4/2019 від 22 травня 2019 року щодо майна померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Одночасно повідомлено, що після смерті ОСОБА_4 , 1938 року народження, приватним нотаріусом КМНО Скульською Т.А. спадкова справ не відкривалась. 
Однак, матеріали спадкової справи № 4/2019 від 22 травня 2019 року також  не містять доказів на підтвердження факту родинних зв`язків ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та/або з ОСОБА_4 , і, взагалі факту родинних зв`язків між самими спадкодавцями.
Зважаючи на встановлені обставини та наявні у справі письмові докази, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно відмовив у позові через недоведеність родинних відносин позивачки та спадкодавців.  
 При цьому, слід відмітити, що недоведеність позивачкою родинних зв`язків з обома спадкодавцями, а також родинних зв`язків між самими спадкодавцями позбавляє ОСОБА_1 права порушувати питання щодо спадкування ОСОБА_10 майна після смерті ОСОБА_4 .
 Однак, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відмова в позові одночасно з підстав недоведеності факту родинних зв`язків та недоведеності поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не відповідає вимогам норм матеріального права та завданню цивільного судочинства.
Установивши недоведеність факту родинних зв`язків позивачки зі спадкодавцями, у суду першої інстанції не було правових підстав входити в обговорення питання прийняття позивачкою спадщини на підставі ч. 3  ст. 1268 ЦК України, а також поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки такі обставини не мають правого значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спадщини автоматично прийнятою ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 не є належним способом захисту порушеного права позивачки, оскільки ОСОБА_5 на час звернення до суду зі вказаним позовом помер,  його цивільна правоздатність припинилась. У разі доведеності факту існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 родинних зв`язків та дотримання строків для прийняття спадщини, належним  способом захисту імовірно порушеного права позивачки є  визнання права власності на відповідне спадкове майно.
Доводи апеляційної скарги про те, що відкриття спадкової справи свідчить про те, що нотаріусом були встановлені родинні зв`язки позивачки з померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є  безпідставними, оскільки згідно п.п. 2.1 п. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.
Згідно, п.п. 4.4, 4.2. Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва та встановлення родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем встановлюються нотаріусом при вирішенні питання про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а не при відкритті спадкової справи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак не урахував, що недоведеність факту родинних зв`язків при вирішенні питання щодо визнання прийняття спадщини та/або визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є  самостійною підставою для відмови в позові.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Коломайко Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено 30 січня 2023 року.

Головуючий                                                                                                      Т. О. Невідома

Судді                                                                                                                 І. М. Вербова

                                                                                                                           В. А. Нежура