ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2023 р.                                       Справа №927/108/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Ткаченка Б.О. 

секретар судового засідання: Гибало В.О.

представники учасників судового процесу: 
від прокуратури: Константинова І.В. 
від позивача: Сірий І.О.
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
керівника Чернігівської окружної прокуратури

на рішення Господарського суду Чернігівської області
від                     16.06.2022 (повний текст складено - 21.06.2022)
у справі           №927/108/22 (суддя - Федоренко Ю.В.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Трудовий колектив
                     Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації"
до                     Комунального підприємства "Чернігівське міжміське бюро
                     технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління комунального майна Чернігівської обласної ради
про                    визнання договору дійсним,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради (далі - Підприємство) про визнання дійсним договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1, укладеного між позивачем та відповідачем.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір, на думку позивача, згідно з частиною 3 статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості посвідчити спірний договір в односторонньому порядку.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2022 відкрито провадження у справі №927/108/22 за правилами загального позовного провадження, а також залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Управління комунального майна Чернігівської обласної ради (далі - Управління).
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 позов задоволено.
Визнано дійсним договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1, укладений між Підприємством та Товариством.
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 481,00 грн. судового збору.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що сторони домовились щодо усіх істотних умов спірного договору, і відбулось виконання сторонами умов зазначеного договору, але враховуючи, що Підприємство ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, підлягає визнанню судом дійсним.
Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, керівник Чернігівської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій останній просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухваливши рішення від 16.06.2022, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, допустивши неправильне тлумачення закону та застосувавши норми, що не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах. Крім того, суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, задовольнивши позовні вимоги, які не підлягали задоволенню у зв`язку з неправильно обраним позивачем способом захисту, за відсутності між сторонами у справі спору про право, прийнявши при цьому рішення щодо прав і обов`язків особи, яку не було залучено до участі у справі.
Також ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2022 апеляційну скаргу Прокурора передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) -         Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Ткаченка Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2022 відкладено розгляд питань про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Прокурора на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.
03.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/108/22 з Господарського суду Чернігівської області.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 поновлено Прокурору пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22. Відкрито апеляційне провадження у справі №927/108/22 за апеляційною скаргою Прокуратури та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.09.2022.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового рішення за результатами розгляду справи.
Товариство у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подало до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.
У своєму відзиві Товариство, зокрема зазначає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Численні спроби запросити/переконати відповідача з`явитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору виявилися безуспішними. Такі дії/бездіяльність відповідача підтверджують факт ухилення останнього від нотаріального посвідчення договору, що полягають у пасивному небажанні вчинити цю дію. Натомість, позивач позбавлений можливості посвідчити договір в односторонньому порядку. Обраний спосіб захисту прав позивача є єдиним можливим та ефективним.
13.09.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення Прокурора на відзив Товариства. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 розгляд справи №927/108/22 за апеляційною скаргою Прокурора відкладено на 25.10.2022.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, судове засідання, призначене на 25.10.2022 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 розгляд апеляційної скарги Прокурора на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 призначено на 13.12.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 розгляд справи №927/108/22 за апеляційною скаргою Прокурора відкладено на 24.01.2023.
У судове засідання 24.01.2023 з`явилися прокурор та представник позивача, відповідач та третя особа представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частин 12, 13 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. 
В силу приписів статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§66, §69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява №11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.
У судовому засіданні 24.01.2023 прокурор підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та винести інше, яким у задоволенні позову відмовити.
В свою чергу представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 24.01.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 21.01.2021 на вебсайті "Української біржі" Підприємство розмістило оголошення про передачу окремого індивідуально визначеного майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в оренду 145 одиниць та дві одиниці транспортних засобів, що знаходяться за адресою: місто Чернігів, проспект Перемоги, 33.
У наведеному оголошенні зазначено, що строк оренди становить 15 років.
Відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-PS-2021-01-21-000056-1, сформованого 10.02.2021, переможцем електронного аукціону визначено Товариство.
19.02.2021 між Підприємством (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №1, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 умов договору, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 умов договору.
Згідно з пунктом 9.1 договору, останній укладено на строк, визначений у пункті 12 умов договору. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.
Відповідно до пункту 12.1 умов договору, цей договір діє з моменту підписання до дати включно, визначену в оголошенні про передачу майна в оренду.
Пунктом 9 умов договору встановлено, що орендна плата, визначена за результатами проведення електронного аукціону, протокол №UA-PS-2021-01-21-000056-1, затверджений генеральним директором Підприємства 17.02.2021 за базовий місяць грудень 2020 року - 4 450,00 грн. без ПДВ. Сума орендної плати за перший місяць оренди (лютий 2021 року) становить 4 450,00 грн. (без ПДВ) та індексів інфляції за січень та лютий 2021 року включно.
Згідно з пунктом 10 умов договору розмір авансового внеску орендної плати дві (2) місячні орендні плати, без податку на додану вартість -                    8 900,00 грн.
У пункті 11 умов договору сторони погодили, що сума забезпечувального депозиту: 2 (дві) (місячні орендні плати без податку на додану вартість, але в будь-якому випадку у розмірі не меншому, ніж розмір мінімальної заробітної плати станом на перше число місяця, в якому укладається цей договір -                8 900,00 грн.
19.02.2021 між сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі в оренду майна. 
24.02.2021 Товариством сплачено авансовий внесок орендної плати та забезпечувальний депозит за договором, що підтверджується платіжними дорученнями від 24.02.2021 №113 на суму 8 900,00 грн. та від 24.02.2021 №114 на суму 8 900,00 грн.
Як зазначає позивач, в подальшому ним в строки та на умовах визначених договором сплачувалася орендна плата, що підтверджується рахунками-фактурами та платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи.
06.12.2021 позивач звернувся до Управління з листом №179 щодо необхідності нотаріального посвідчення спірного договору.
Управління листом від 10.12.2021 №01-1361 повідомило позивача, що згідно з позицією Управління, договори оренди окремого індивідуально-визначеного майна не підлягають нотаріальному посвідченню; водночас враховуючи відсутність правозастосовчої практики та ймовірність створення адміністративного тиску Управління вважає за доцільне нотаріально посвідчити договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1.
10.12.2021 позивач звернувся до відповідача з листом №184 з проханням про необхідність нотаріального посвідчення договору та запропонував з`явитися 15.12.2021 о 14:00 до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Борисової Т.А. для нотаріального посвідчення вказаного договору оренди.
Приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Борисова Т.А. листом №20/01-16 від 24.01.2022 повідомила позивача, що в призначені дату та час ні представник Підприємства, ні представник Управління до нотаріуса не з`явились і документів не надали, у зв`язку з чим посвідчення договору оренди не відбулося.
У листі Управління від 20.10.2021 №03-1150, адресованого позивачу, повідомляється, що за результатами перевірки комісією не було виявлено з боку Товариства порушень виконання умов договору оренди від 19.02.2021 №1 на окреме індивідуально-визначене майно у кількості 147 одиниць.
Позивачем додано до матеріалів справи листи від 25.10.2021 №651, від 26.10.2021 №656, від 25.10.2021 №652, адресовані відповідачем позивачу про надання інформаційної довідки по договору оренди №1 від 19.02.2021 щодо зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна.
Як вказує Товариство, на численні спроби запросити/переконати відповідача з`явитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення спірного договору, відповідач не відреагував, тому такі дії/бездіяльність відповідача підтверджують факт ухилення останнього від нотаріального посвідчення спірного договору та позбавлення позивача можливості посвідчити спірний договір в односторонньому порядку.
Також, позивач зазначає, що відповідач, як організатор аукціону, та Управління, яке погоджувало вищенаведений договір оренди з невідомих позивачу причин не забезпечили нотаріальне посвідчення зазначеного договору.
Водночас Товариство виконало та виконує всі, без виключення, умови договору, проте відповідач неправомірно ухиляється від його нотаріального посвідчення, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання договору дійсним на підставі частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Місцевий господарський суд, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки місцевого господарського суду, виходячи з наступного.
Згідно з частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Аналогічна правова позиція міститься у частині 1 статті 759 ЦК України відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Спеціальним Законом, який регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, є Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон).
Згідно з пунктами 2, 10 частини 1 статті 1 Закону (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) аукціон - це спосіб передачі в оренду державного та комунального майна особі, яка запропонувала найбільшу орендну плату, що проводиться в електронній формі; оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
За приписами частини 1 статті 3 Закону (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктами оренди за цим Законом є, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно.
Судом першої інстанції встановлено факт укладення між Підприємством та Товариством договору оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1 за результатами електронного аукціону.
Перелік окремого індивідуально-визначеного майна у кількості 145 одиниць та 2 одиниць транспортних засобів зазначено в пункті 1.1 акта приймання-передачі в оренду майна, підписаного між сторонами 19.02.2021.
Відповідач про факт укладення спірного договору не заперечував.
Згідно з пунктом 3.5 положення про Управління (нова редакція), затвердженого рішенням Чернігівської обласної ради (третя сесія восьмого скликання) від 12.02.2021 №31-3/VIII, Управління відповідно до покладених на нього завдань у порядку, визначеному законодавством, надає дозволи підприємствам, закладам та іншим організаціям обласної ради на передачу майна комунальної власності області в оренду та погоджує договори оренди.
Процедура погодження договорів оренди та змін до них передбачена положенням "Про порядок передачі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в оренду", затвердженого рішенням обласної ради від 25.03.2011 зі змінами.
Договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1 погоджено Управлінням.
Приписами пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) викладено частину 2 статті 793 ЦК України в наступній редакції: "Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років".
Згідно зі статтею 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Зі змісту акта приймання-передачі майна в оренду від 19.02.2021 та довідки Підприємства, вбачається, що в оренду передано майно, яке за своїми ознаками відноситься до рухомих речей, переданий у оренду металевий гараж не має фундаменту і не відноситься до будівлі або іншої капітальної споруди, а тому на правовідносини щодо оренди вказаного майна не розповсюджуються положення статті 793 ЦК України яка регулює форму договору найму будівлі або іншої капітальної споруди.
Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.
За приписами частини 3 статті 16 Закону (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню, якщо строк, на який укладається цей договір, перевищує п`ять років.
Як зазначалось вище, за умовами пункту 9.1 договору, останній укладено на строк, визначений у пункті 12 умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.
Відповідно до пункту 12.1 умов договору, цей договір діє з моменту підписання до дати включно, визначену в оголошенні про передачу майна в оренду.
В оголошенні про передачу окремого індивідуально визначеного майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в оренду 145 одиниць та 2 одиниці транспортних засобів, що знаходяться за адресою: місто Чернігів, проспект Перемоги, 33, вказано про те, що строк оренди становить 15 років.
З матеріалів справи вбачається, що Підприємством та Товариством дотримані усі істотні умови договору необхідні за законом для договорів оренди, що підтверджується, в тому числі підписаним ними договором оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1, а також відбулось виконання його умов (приймання-передача в оренду майна, сплата орендних платежів), що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Також, судом першої інстанції встановлено, що предметом договору оренди є окреме індивідуально визначене майно, що належить до комунальної власності. Строк оренди становить 15 років і такий договір підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до частини 3 статті 16 Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина 2 статті 220 ЦК України).
Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.08.2021 у справі №199/3784/19, однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.
Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.
Товариство зверталося до відповідача листом від 10.12.2021 №184 про необхідність нотаріального посвідчення спірного договору оренди та запропонувало з`явитися 15.12.2021 о 14:00 до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Борисової Т.А. для нотаріального посвідчення вказаного договору оренди, проте за інформацією приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Борисова Т.А. в призначені дату та час ні представник Підприємства, ні представник Управління до нотаріуса не з`явились і документів не надали, у зв`язку з чим посвідчення договору оренди не відбулося.
За твердженнями позивача, на численні спроби запросити/переконати відповідача з`явитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору, відповідач не відреагував, тому такі дії/бездіяльність відповідача підтверджують факт ухилення останнього від нотаріального посвідчення спірного договору та позбавлення позивача можливості посвідчити спірний договір в односторонньому порядку.
Оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов договору оренди, і відбулось виконання сторонами умов зазначеного договору, однак Підприємство ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 19.02.2021 №1, укладений між позивачем та відповідачем, підлягає визнанню судом дійсним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову у справі №927/108/22.
Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга Прокурора - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги Прокурора на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу керівника Чернігівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за керівником Чернігівської окружної прокуратури.
4. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2022 у справі №927/108/22, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022.
5. Матеріали справи №920/839/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.02.2023.

Головуючий суддя                                                                      Л.П. Зубець 

Судді                                                                                          С.О. Алданова

                                                                                          Б.О. Ткаченко