ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/2313/22                                 Головуючий в 1 інст. Гнатюк О.М.
Провадження № 33/807/114/23                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 січня 2023 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника – адвоката Зінченко М.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Зінченка М.В. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 21.06.2022 року о 22.15 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжя по вул. Незалежної України, 6, керував транспортним засобом Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності, виражене тремтіння пальців рук. Від керування транспортним засобом був відсторонений, про повторність попереджений. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеофіксацію, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1  – адвокат Зінченко М.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  ОСОБА_1 під час події на місці зупинки пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 не погодився із результатами огляду, його було направлено до спеціалізованого медичного закладу. Лікарем вказаного закладу у висновку викладено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. 
Апелянт наголошує, що відеозаписом не зафіксовано проведення контрольного тексту. 
Відтак, результат огляду за допомогою «Драгер» є сумнівним і таким, що не повинен враховуватися під час розгляду справи. 
Лікарем не була роз`яснено порядок проведення відносно ОСОБА_1 медичного огляду, що у свою чергу викликало непорозуміння між ОСОБА_1 та лікарем закладу охорони здоров`я. 
Лікарі медичної установи лише намагалися зафіксувати відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, а не здійснити дії, які направлені на проведення такого огляду. 
Відеозаписом, який міститься у матеріалах справи підтверджується, що ОСОБА_1 повідомляє лікарю про те, що він не відмовляється від проходження медичного огляду та зазначає про те, що здійснить дзвінок, який ним в подальшому був здійснений з метою отримання роз`яснення з порядку проходження огляду. 
ОСОБА_1 на деякий час вийшов з приміщення лікарні та повернувся через дві хвилини. За цей час лікарем було оформлено висновок, яким зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду. 
Апелянт вважає, що ОСОБА_1 було позбавлено можливості пройти огляд на стан сп`яніння. 
Час у висновку та на відеозаписі не співпадає, що є істотним порушенням вимог закону. 
Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши захисника – адвоката Зінченко М.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, дійшов до наступних висновків. 
Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №067078 (а.с.1)  ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 21.06.2022 року о 22.15 год. в м. Запоріжжя по вул. Незалежної України, 6 керував транспортним засобом Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності, виражене тремтіння пальців рук. Від керування транспортним засобом був відсторонений, про повторність попереджений. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеофіксацію, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказане обвинувачення підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: направленням на огляд водія транспортного засобу та актом огляду водія (а.с.3; 5), з яких вбачається, що під час події у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук; роздруківкою з приладу «Драгер» (а.с.4), якою встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки. Результат позитивний – 0,73 проміле. Водій від підпису відмовився у зв`язку своєю незгодою із результатами огляду; медичним висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (а.с.6), яким зафіксовано те, що ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я відмовився; письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.8), який пояснив, що він не відмовлявся від огляду та лікар не надав часу для того, що він мав можливість вжити води; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи події.
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи і прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини. 
Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Зокрема, доводи про те, що в закладі охорони здоров`я лікарем були допущені процесуальні порушення порядку, що на думку апелянта, є підставою для визначення результатів такої процедури недопустимими доказами в контексті даної спавши. 
Відеозаписом події встановлено, що підставою для направлення водія є проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та його незгода із результатом огляду. 
Після прибуття до закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 своїми фактичним діями та висловлюваннями огляд проходити відмовився, намагався шляхом казуїстичного тлумачення порядку проведення процедури уникнути від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Зокрема відразу на пропозицію лікаря пройти огляд шляхом продуття спеціального технічного приладу ОСОБА_1 відповів, що лікар повинен надати йому певний час для цього. При цьому будь-яких перешкод виконати пропозицію лікаря відповідно до встановленої процедури відеозаписом не зафіксовано. 
ОСОБА_1 на неодноразову пропозицію пройти огляд, відповідав, що він має час та йому потрібно зателефонувати. Вийшов із медичного закладу, після чого повернувся. ОСОБА_1 запитав у лікаря закладу охорони здоров`я, чи вільний він. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що поведінка ОСОБА_1 свідчить про його відмову в цілому від проходження огляду, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 має певні проблеми із здоров`ям, які були отриманні внаслідок вчиненого відносно нього злочину не можуть виключати обов`язок водія транспортного засобу пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння згідно встановленої процедури. 
Твердження про те, що ОСОБА_1 не перебував в стані сп`яніння, а результати огляду на місці зупинки є лише наслідком одночасного вживання продуктів бродіння та кисломолочних напоїв є нелогічним та є лише способом уникнення відповідальності за інкриміноване порушення. 
Відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння може бути здійснена як під час проведення такого огляду так і до початку його проведення, оскільки факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням у встановленому законом порядку.
Таким чином, доводи апелянта про те, що працівниками поліції та лікарем було порушено процесуальні вимоги є безпідставним, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах національного закону та матеріалах справи. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо  ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не встановлено, а відтак апеляційну скаргу сторони захисту, слід залишити без задоволення.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Зінченко М.В., залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 334/2313/22