Ухвала
 
06 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 347/2140/21
провадження № 61-2812ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду                     від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») про стягнення страхового відшкодування.
 
В обґрунтування позову зазначала, що 07 березня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої водій ОСОБА_4                               від отриманих травм загинув на місці події, а пасажир ОСОБА_3                          від отриманих травм помер по дорозі у лікувальний заклад. Відповідальність водія на час вчинення вказаної ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно з полісом № 200609473.
 
22 березня 2021 року на адресу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для сина загиблого - ОСОБА_3 та дружини загиблого - ОСОБА_1 , загальна сума якого складала 260 000,00 грн, з яких: 24 000,00 грн моральної шкоди та                            26 710,00 грн витрат на поховання для ОСОБА_1 ; 24 000,00 грн моральної шкоди та 216 000,00 грн витрат на утримання ОСОБА_3 .
 
Протягом серпня 2021 року за результатами розгляду вказаної страхової                  справи ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково сплатило страхове відшкодування для сина та дружини загиблого на загальну суму                             92 710,00 грн, що складалася із таких виплат: по 24 000,00 грн моральної шкоди для ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 18 000,00 грн витрат на утримання ОСОБА_3 ; 26 710,00 грн витрат на поховання для ОСОБА_1 .
 
У листі від 31 серпня 2021 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомило, що страховою компанією у страховій справі прийнято рішення про часткову виплату страхового відшкодування, що складалося із повного відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та часткового відшкодування витрат на утримання неповнолітнього сина. Іншу частину відшкодування на утримання страховою компанією розтерміновано на щомісячні платежі у розмірі по 3 000,00 грн.
 
Зазначала, що вказане рішення відповідача про розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого суперечить положенню статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Враховуючи викладене та з урахуванням заяв про уточнення позову, просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, страхове відшкодування у розмірі 137 290,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 423,27 грн, 3 % річних у розмірі 963,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 961,24 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
 
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , страхове відшкодування у розмірі 137 290,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 423,27 грн, 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 963,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 961,24 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи, у розмірі 10 000,00 грн, а всього - 156 637,66 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що страхова компанія всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснила лише часткову виплату страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. 
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 січня 2023 року апеляційну скаргу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» задоволено. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , відмовлено. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що положення ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать одне одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування розбіжностей між зазначеними нормами права та необхідністю подолання колізії між ними. Натомість має місце факт існування у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсилочної норми до положень ЦК України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні.
 
24 лютого 2023 року ОСОБА_1 через свою представницю ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення страхового відшкодування у загальному розмірі 146 637,66 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог                   ЦПК України справа є малозначною.      
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                            від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
 
Наведені заявницею обставини, які, на її переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а тому, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору, ціну позову (146 637,66 грн) та устелену судову практику, вважає, що справа № 347/2140/21 є малозначною. 
 
Верховний суд дійшов переконання, що заявниця не зазначила у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на її думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції. 
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний