Постанова
Іменем  України
 
15 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 369/11347/19
провадження № 61-10235св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик Микола Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Писаної Т. О., Таргоній Д. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі - ТОВ «Епіцентр К») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.
Позовні вимоги ТОВ «Епіцентр К» обґрунтовувало тим, що відповідно до наказу ТОВ «Епіцентр К» від 20 червня 2017 року № 118/Тд-п ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів міжнародних перевезень департаменту транспорту «Епіцентр К» та за суміщенням професій експедитором департаменту транспорту «Епіцентр К».
Відповідно до посадової інструкції водія автотранспортних засобів міжнародних перевезень, затвердженої 07 березня 2017 року ТОВ «Епіцентр К», водій автотранспортних засобів міжнародних перевезень в тому числі зобов`язаний:
 - забезпечувати утримання автомобіля та напівпричепу в справному технічному стані (пункт 2.1);
 - забезпечувати в повному обсязі надійне зберігання та раціональне використання закріпленого за транспортним підрозділом підприємства майна і техніки, грошових коштів та інших цінностей (пункт 2.37);
 - дотримуватись правил дорожнього руху України, законодавства України та держав по яких пролягає маршрут руху (пункт 2.4);
 - підготовити автотранспортні засоби до виконання перевезення: заправити паливом та мастилами; перевірити технічний стан автотранспортних засобів, причіпного обладнання, вузлів та агрегатів, які впливають на безпеку руху відповідно до вимог інструкції з експлуатації транспортних засобів та перевірити: технічний стан транспортних засобів, особливу увагу звернути на справність систем гальмування та керування, приладів освітлення та сигналізації, шин, склоочисників, а також правильність роботи тахографа, видимість номерних знаків (підпункт 3.5.1 пункту 3.5).
При цьому водій автотранспортних засобів міжнародних перевезень несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди, в межах визначених чинним цивільним законодавством та законодавством України про працю (пункт 11.4 посадової інструкції).
Згідно з посадовою інструкцією експедитора департаменту транспорту, затвердженої 07 березня 2017 року ТОВ «Епіцентр К», експедитор департаменту транспорту в тому числі зобов`язаний:
 - супроводжувати вантажі до місця призначення, забезпечувати необхідний режим зберігання вантажів під час їх перевезення з метою запобігання крадіжок, псування та знищення вантажів (пункт 2.6);
 - забезпечувати належний технічний стан транспортного засобу (пункт 2.11);
 - нести повну матеріальну відповідальність за вантаж одержаний для перевезення з моменту вантажу та оформлення товаросупроводжувальних документів та до моменту прийняття вантажу в пункті вивантаження вантажоодержувачем (пункт 2.22);
 - дотримуватись норм моралі, трудової і транспортної дисципліни, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, берегти майно підприємства, забезпечувати збереження і своєчасну доставку вантажів, які довірені йому для перевезення (пункт 2.23).
Також відповідно до пункту 4.3 цієї посадової інструкції експедитор несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей, вантажу з моменту їх одержання і у встановленому законом порядку відповідає за їх цілісність та зберігання.
22 червня 2017 року з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей ТОВ «Епіцентр К» між ТОВ «Епіцентр К» та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким ОСОБА_1 бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому та безпосередньо пов`язаних із перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Дія цього договору поширюється на весь час роботи з довіреними ОСОБА_1 матеріальними цінностями ТОВ «Епіцентр К».
ОСОБА_1 для виконання покладених на нього функціональних обов`язків було передано транспортний засіб «Volvo FH 12-42Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SPD 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать на праві приватної власності ТОВ «Епіцентр К», що підтверджують свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .
Відповідно до наказу ТОВ «Епіцентр К» від 21 серпня 2018 року № 3334/т «Про направлення працівника у відрядження» ОСОБА_1 направлено у відрядження із виробничими потребами у період з 21 серпня 2018 року до 29 серпня 2018 року на транспортному засобі «Volvo FH 12-42Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SPD 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
28 серпня 2018 року автомобіль «Volvo FH 12-42Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SPD 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 у м. Херсоні завантажено піддонами стандартними у кількості 375 штук, що підтверджує                           товарно-транспортна накладна від 28 серпня 2018 року № 106. 
Однак ОСОБА_1 28 серпня 2018 року приблизно о 21 год. 58 хв., керуючи автомобілем «Volvo FH 12-42Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SPD 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 39 кілометрі автодороги М-05, для забезпечення безпеки дорожнього руху не стежив за технічним станом транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, внаслідок чого він втратив контроль над керуванням та автомобіль пересік роздільну смугу руху і виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «Mercedes Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження обох транспортних засобів та матеріальних цінностей (вантажу) ТОВ «Епіцентр К».
Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 362/5148/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Внаслідок винних протиправних дій ОСОБА_1 ТОВ «Епіцентр К» завдано шкоду у вигляді пошкодження ввірених матеріальних цінностей, зокрема, транспортного засобу «Volvo FH 12-42Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SPD 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та стандартних піддонів у кількості 347 штук. Крім того, завдано шкоду власнику транспортного засобу «Mercedes Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_2 . Загальний розмір збитків становить 605 606,58 грн.
ТОВ «Епіцентр К» зазначає, що ОСОБА_1 внаслідок невиконання покладених на нього трудових обов`язків та в порушення норм посадових інструкцій належним чином не дотримався їх, своїми діями допустив пошкодження майна позивача та завдав йому збитків.
Враховуючи викладене, ТОВ «Епіцентр К», посилаючись на статті 22, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Епіцентр К» завдану шкоду в розмірі 605 606,58 грн.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року у складі судді Усатова Д. Д. позов ТОВ «Епіцентр К» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Епіцентр К» завдану шкоду в розмірі 605 606,58 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази завдання товариству діями ОСОБА_1 майнової шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У вересні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року у справі за позовом ТОВ «Епіцентр К» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди залишено без задоволення.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а в заяві про перегляд заочного рішення не було додано доказів в обґрунтування заперечення проти позовних вимог ТОВ «Епіцентр К», які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, тому відсутні підстави для перегляду заочного рішення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року відмовлено.
Визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року.
Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року у справі за позовом                                             ТОВ «Епіцентр К» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.
Оскаржувану ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У жовтні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року про відмову в перегляді заочного рішення було відправлено ОСОБА_1 23 лютого 2022 року, а отримано ним лише 27 червня 2022 року.
Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ця ухвала надіслана судом та зареєстрована в реєстрі лише 19 травня 2022 року, а оприлюднена 20 травня 2022 року, однак на той час доступ до реєстру був закритий. Лише 20 червня 2022 року Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень. Таким чином, ОСОБА_1 не міг раніше дізнатися про ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.
У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2023 року справу № 369/11347/19 призначено до розгляду.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року позов ТОВ «Епіцентр К» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Епіцентр К» завдану шкоду в розмірі 605 606,58 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1,                                 а. с. 227-235).
Копію зазначеного судового рішення направлено сторонам у справі, зокрема ОСОБА_1 , що підтверджує супровідний лист Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 серпня 2021 року вих. № 369/11347/19/15757/2021 (т. 1, а. с. 237).
Копію заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року ОСОБА_1 отримав 10 вересня 2021 року, що підтверджують дані сайту «Укрпошта» щодо поштового відправлення за трек-номером 0316206641816 (т. 2, а. с. 9).
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року, в якій містилося клопотання про поновлення строку на подання цієї заяви (т. 2, а. с. 1-4).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліку, зокрема надання доказів сплати судового збору (т. 2, а. с. 14, 15).
У жовтні 2021 року на виконання вимог зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надіслано заяву про усунення недоліків із наданням доказів сплати судового збору (т. 2, а. с. 20-23).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року у справі за позовом ТОВ «Епіцентр К» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди залишено без задоволення (т. 2, а. с. 68-70).
Копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року направлено сторонам у справі, зокрема ОСОБА_1 , що підтверджує супровідний лист Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року (т. 2, а. с. 71), яку отримано ОСОБА_1 27 червня 2022 року, відповідно до даних сайту «Укрпошта» щодо поштового відправлення за    трек-номером 0316206916378 (т. 2, а. с. 82).
25 липня 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., не погоджуючись із вказаним судовим рішенням звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження цього судового рішення (т. 2, а. с. 72-77).
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., обґрунтовував тим, що лише 27 червня 2022 року ним отримано ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року, а супровідний лист про її направлення датований 23 лютим 2022 року.                  Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначену ухвалу суду першої інстанції надіслано судом та зареєстровано у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 19 травня 2022 року, а оприлюднено 20 травня 2022 року. Однак на той час доступ до реєстру було закрито та лише з 20 червня 2022 року Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з цим у  ОСОБА_1 була відсутня можливість з`явитися до                                  Києво-Святошинського районного суду Київської області для отримання копії ухвали від 24 січня 2022 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року відмовлено. Визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року, які зазначені в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліку апеляційної скарги, зокрема подання повторного клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин, що зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду в цій справі, а також надання доказів сплати судового збору                      (т. 2, а. с. 93-96).
22 серпня 2022 року на виконання вимог зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., на адресу Київського апеляційного суду надіслав заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року із посиланням на те, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Епіцентр К» і 24 січня 2022 року він не міг з`явитися в судове засідання, оскільки перебував у тривалому відрядженні, тому не міг дізнатися про прийняте судом першої інстанції рішення за його заявою про перегляд заочного рішення суду. Також ОСОБА_1 надав суду докази на підтвердження сплати судового збору (т. 2, а. с. 100-103).
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України забезпечення апеляційного оскарження рішення суду - це одна з основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Проте там, де такі суди існують, гарантії, які містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно з частинами другою та третьою статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик М. Ю., зазначив, що лише 27 червня 2022 року ним отримано ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, а супровідний лист про її направлення датований 23 лютим 2022 року.
Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначену ухвалу суду першої інстанції надіслано судом та зареєстровано у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 19 травня 2022 року, а оприлюднено 20 травня 2022 року.
Однак на той час доступ до реєстру було закрито та лише з 20 червня 2022 року Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з цим у  ОСОБА_1 була відсутня можливість з`явитися до                                  Києво-Святошинського районного суду Київської області для отримання копії ухвали від 24 січня 2022 року.
Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження причини не можуть бути визнані поважними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 або його адвокат зверталися до суду першої інстанції про надання інформації щодо розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
Однак колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що апеляційний суд не спростував доводи ОСОБА_1 , зазначені ним у клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення                        Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року.  
Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ухвалу                  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року лише 23 лютого 2022 року надіслано ОСОБА_1 , що підтверджує супровідний лист Києво-Святошинського районного суду Київської області, та не зазначив факти на підтвердження обізнаності заявника про існування цієї ухвали раніше ніж 27 червня 2022 року (дата її отримання заявником).
Також ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року лише 19 травня 2022 року судом першої інстанції надіслано та зареєстровано у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а оприлюднено 20 травня 2022 року.
ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатися у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та постановленою метою (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «CASE OF PRINCE HANS-ADAM II OFLIECHTENSTEIN v. GERMANY» («Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»), заява № 42527/98).
ЄСПЛ в рішенні від 17 січня 1970 року у справі «Delcourtv. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значене місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Belletv. France» («Белле проти Франції»), заява № 23805/94Є, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що зазначене залишилося поза увагою апеляційного суду, який не перевірив належним чином доводів ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску ними строку на апеляційне оскарження, чим фактично позбавив його права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, передчасно постановивши ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ураховуючи викладене, апеляційному суду необхідно дослідити питання поважності пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження із урахуванням викладеного у цій постанові.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Положеннями пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи, що порушення норм процесуального права допущені судом апеляційної інстанції, то справу необхідно направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бовшик Микола Юрійович, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                             Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
                                                                                                            В. В. Шипович