Ухвала
 
15 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 569/11594/20
провадження № 61-5886св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , підписаною представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року у складі судді Галінської В. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 03 вересня 1999 року до 13 листопада 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час якого вони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку оформлено за відповідачкою.
Вказував, що відповідачка не погоджується поділити спірну квартиру у добровільному порядку.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення та постанова судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що придбання спірної квартири відбулося в період шлюбу та спільного проживання сторін, тому вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а їхні частки є рівними.
 
У червні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій її представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення і постанову судів попередніх інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У серпні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому стверджує, що відповідачка не спростувала презумпцію спільного майна подружжя, не довела, що 24 квітня 2000 року був укладений договір дарування, а не договір купівлі-продажу, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ціна позову у зазначеній справі становить 373 800,00 грн (саме така сума вказана у позовній заяві та у висновку експерта про вартість майна) і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн * 250=620 250,00 грн).
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з  помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення  своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження підлягає закриттю. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 рокута постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у справі № 569/11594/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.
.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   В. І. Крат

Судді:                                                                             Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук