Ухвала
Іменем України
 
16 січня 2023 року
м. Київ
справа № 159/3186/22
провадження № 51-143ск23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року,
встановив:
вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 
2022 року засуджено
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: 15 березня 2013 року вироком Володимирецького районного суду Рівненської області за ч. 1 ст. 199 КК, 
із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 
засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 
5 років.
Як встановив суд,  ОСОБА_4 , будучи судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та 23 липня 2022 року о 08.30 год, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з метою заволодіння чужим майном, використовуючи наявний у власності автомобіль «Форд Сієра», д.н.з. НОМЕР_1 , повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав 8 мішків цементу з території де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_5 ( 
АДРЕСА_2 ), чим завдав останньому матеріальну шкоду 
на загальну суму 1 068 грн.
Крім того, 25 липня 2022 року о 08.20 год ОСОБА_4 , діючи умисно в умовах воєнного стану, керуючись метою заволодіння чужим майном, використовуючи вищевказаний автомобіль, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав 24 мішки цементу з території де здійснює господарську діяльність 
ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), чим завдав йому матеріальну шкоду на загальну суму 3 204 грн.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишено без змін вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 
2022 року.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій він вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити вказані рішення в касаційному порядку та застосувати до нього положення ст. 75 КК. 
На обґрунтування своїх вимог засуджений ОСОБА_4 зазначає, що судами 
в повній мірі не взято до уваги всіх обставин, які позитивно характеризують його особу та обставин, що пом`якшують покарання.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи засудженого  ОСОБА_4 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні до нього положень ст. 75 КК, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності
та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених
дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Мотивуючи своє рішення про призначення засудженому ОСОБА_4 покарання без застосування положень ст. 75 КК суд першої інстанції, з чим обґрунтовано погодився апеляційний суд, вказав, що засуджений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, не працює, а також неодноразово судимий. Окрім цього, за попередніми вироками йому вже призначалось покарання зі звільненням від його відбування, але належних висновків засуджений з цього так і не зробив та вчинив нові аналогічні правопорушення. При цьому, судами також враховано висновки досудової доповіді, в якій орган пробації зазначає, що наявний високий ризик повторного вчинення засудженим кримінального правопорушення і виправлення засудженого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.
Як убачається з копій оскаржених судових рішень, пом`якшуючі покарання обставини, а також дані, які позитивно характеризують особу засудженого, зокрема й ті, на які посилається у своїй касаційній скарзі засуджений 
ОСОБА_4 були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання в мінімальних межах санкції кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого  ОСОБА_4  через суворість судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів касаційного суду не встановила.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_4 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі засудженого суд перевірив та надав на них змістовні відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги 
та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги
та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити
у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
  ОСОБА_1 	   ОСОБА_2 	ОСОБА_3