РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/3802/20
Провадження № 22-ц/4815/140/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструк С.В., 
суддів: Гордійчук С.О., Майданік В.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В :
В березні 2020 року  ОСОБА_4 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2014 р. було розірвано шлюб між нею та відповідачем, малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з нею та стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач після розлучення зовсім не цікавиться дітьми, не приймає ніякої участі в їх вихованні, а також сплачує аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, має заборгованість зі сплати аліментів. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, матеріально їх не утримує, не турбується про їх життя, здоров`я, тому вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно його дітей. 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2022 року позовні вимоги  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.
Апелянт вказує, що підстави передбачені ст. 164 СК України відсутні, тому позов безпідставний. Зазначає, що позивачка створює перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.
Крім того стверджує, що врахований судом висновок органів опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 20.01.2022 року є недостатньо обґрунтованим і має рекомендаційний характер, тому підлягає відхиленню. Водночас звертає увагу на наявність попереднього висновку від 13.08.2019 року про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який повинен бути врахований судом.
Також вказує, що заборгованість за аліментами виникла через тяжке фінансове становище, а її наявність сама по собі не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.
Крім того, не погоджується з доводами позивачки щодо ненадання ним згоди на тимчасовий виїзд за межі території України, оскільки вони не обґрунтовані належними доказами.
Посилаючись на постанови ВС у справах №753/2025/19, №466/9380/17, №753/9433/17 вказує, що суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід, як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.
Зазначає, що суд повинен врахувати, що неналежна участь в житті дітей спричинена тривалим конфліктом з позивачкою, яка не бажає його присутності у вихованні та житті дітей. Зауважує, що звертався з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та встановлення графіку спілкування дітей з батьком, однак вирішив, що даний спір можливо вирішити в позасудовому порядку, тому судом позовну заяву залишено без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1985 р.н., є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та відповідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5, 6).
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Рівненського міського суду від 08.04.2014 у справі № 569/2776/14-ц. Малолітні діти   ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено на проживання з матір`ю. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2014 року і до повноліття дітей (а.с. 2,3).
Згідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 зазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58).
У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав і в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 20.01.2022 року №08-95, ОСОБА_1 надав службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказав, що не буде заперечувати проти позбавлення його батьківських прав у разі, якщо ОСОБА_4  відмовиться від усіх фінансових вимог щодо нього, які утворилися через несвоєчасну виплату аліментів на дітей. Пізніше він повідомив, що мати дітей не бажає йти на компроміс, тому він відмовляється від попереднього свого пояснення. 
У цьому висновку зазначено, що ОСОБА_10 участі у шкільному житті дітей не приймає.
Самі ж діти вважають своїм батьком ОСОБА_11 та не виявляють бажання бачитись з відповідачем.
Окрім того, донька ОСОБА_8 сама висловила бажання про позбавлення тата батьківських прав стосовно неї.
Разом з тим ОСОБА_1 вказує, що не брав участі у вихованні дітей, бо йому перешкоджали бачитися з дітьми (а.с. 42).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звертався до Рівненського міського суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, однак ухвалою Рівненського міського суду у справі № 569/4963/19 від 07.12.2020 подана позовна заява була залишена без розгляду у зв`язку з його неодноразовою неявкою до суду. Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржена та вступила в законну силу.
В органи опіки і піклування ОСОБА_1 із заявою про чинення ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку побачення з ними, не звертався.
Відповідно доводи апелянта про наявність перешкод у спілкуванні з дітьми є голослівними.

Також не вбачається підстав для визнання висновку органів опіки і піклування від 20.01.2022 року №08-95 необґрунтованим, оскільки не встановлено, що він містить будь-які недоліки або ж складений з порушенням законодавства, а відомості наведені у ньому не відповідають дійсності. При цьому суд звертає увагу на його актуальність порівняно з висновком складеним у 2019 році, тому доводи апелянта в цій частині суд відхиляє.

Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 з моменту відкриття провадження в даній справі в квітні 2020 року та отримання заочного рішення місцевого суду про позбавлення батьківських прав від 17 травня 2022 року не надав доказів, що він вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, цікавиться їхнім станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дітей, зокрема погасив борг по аліментах, бере участь у вихованні дітей. 
Відповідач не спростував висновків місцевого суду щодо позбавлення його батьківських прав стосовно дітей. 
За таких обставин лише зазначення відповідачем про його інтерес до дітей, не спростовує його ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку батька відповідача до і після подання позову у справі, після подання ним апеляційної скарги на рішення суду про позбавлення його батьківських справ.

Місцевим судом вірно враховано, що після звернення ОСОБА_12 у лютому 2019 року до Рівненського міського суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та залишення 24.10.2019 року позовної заяви без розгляду за ініціативою позивачки слід розцінювати як превентивний захід впливу, який дозволяв відповідачу передбачати настання негативних наслідків у разі неналежного виконання батьківських обов`язків та проявити прагнення для налагодження стосунків з дітьми.
Проте ОСОБА_1 не довів прагнення здійснювати належне піклування за дітьми, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дітей.
Апеляційний суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Формальне заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Колегія суддів зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 березня 2023 року.

Головуючий:                                                         Боймиструк С.В.

Судді:                                                                 Гордійчук С.О.

Майданік В.В.