Ухвала
 
08 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 607/22543/21
провадження № 61-1451ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди Павла Борисовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю частки в майні та поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину приміщення СССVI в будинку АДРЕСА_2 .
 
В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю частки в майні та поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 97/100 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: її особистою приватною власністю є 94/100 частини та 3/100 частини в порядку поділу майна подружжя; визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVI в будинку АДРЕСА_2 . 
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано приватною власністю ОСОБА_2 97/100 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: особистою приватною власністю 94/100 частини та 3/100 частини в порядку поділу майна подружжя. Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVI в будинку АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року (повний текст якої складено 06 січня 2023 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасовано. Ухвалено в зазначеній частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/100 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVI в будинку АДРЕСА_2 . В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
25 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П. Б. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить: скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову; первісний позов задовольнити; в задоволенні зустрічного позову відмовити; в решті оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П. Б. заявив клопотання про зменшення розміру судового збору, який підлягає сплаті ОСОБА_1 за подання касаційної скарги в цій справі, до 14 072,77 грн, що становить 5 % від доходу ОСОБА_1 за минулий календарний рік.
 
Клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
 
За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
 
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
 
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
 
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що вартість спірного нерухомого майна становить 973 812 грн (953 752 грн + 20 060 грн).
 
Первісний та зустрічний позови подано у грудні 2021 року та в лютому 2022 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
 
Отже, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір в розмірі 19 476,24 грн (973 812 грн х 1 % х 200 %).
 
На підтвердження свого майнового стану представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П. Б. надав: відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 19 січня 2023 року № 1918-23-00587, згідно з якими ОСОБА_1 за період з 1 по 3 квартали 2022 року отримав дохід в загальному розмірі 254 821,14 грн; довідку про середню заробітну плану (дохід), згідно з якою нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за жовтень-грудень 2022 року становить 68 001,18 грн. 
 
Згідно з квитанцією від 23 січня 2023 року № 5104-4578-1954-8875 ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги в цій справі в розмірі 14 072,77 грн.
 
Доводи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П. Б., з урахуванням отриманого  ОСОБА_1 доходу (322 822,32 грн, 5 % від вказаної суми становить 16 141,12 грн) та розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги в цій справі (19 476,24 грн), виходячи з характеру спірних правовідносин і розміру судового збору, сплаченого ОСОБА_1 (14 072,77 грн), дають підстави для висновку про необхідність часткового задоволення клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П. Б. та відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору в розмірі 5 403,47 грн (19 476,24 грн - 14 072,77 грн) за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П. Б. вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 734/2887/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18.
 
Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
Керуючись статтями 136, 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди Павла Борисовича про зменшення розміру судового збору задовольнити частково.
 
Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 5 403 (п`ять тисяч чотириста три) грн 47 коп. до ухвалення судового рішення у справі.
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди Павла Борисовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року.
 
Витребувати з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/22543/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю частки в майні та поділ майна подружжя.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 10 березня 2023 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко