ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2843/22  Номер провадження 33/814/751/23	Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 23 жовтня 2022 року о 23 годині 00 хв. в м. Миргород по вул. Гоголя, 16, він керував транспортним засобом Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». Результат огляду становить 1,15 проміле, чим порушив п.2.9А ПДР України, за що ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова місцевого суду підлягає скасуванню, адже суд не звернув уваги на порушення процесуального порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Ні підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, немає відеофіксації зупинки його транспортного засобу.
Крім того, скаржник стверджує, що він пропонував працівнику поліції проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, проте останній йому відмовив.
Апелянт також посилається на те, що відповідно до встановленої законодавством процедури огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитися у присутності двох свідків, яких не було залучено, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис події, а також відсутнє направлення на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.10.2022 року о 23 год. 00 хв. в м. Миргород по вул. Гоголя, 16, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». Результат огляду становить 1,15 проміле. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимогу п.2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №107742 від 23.10.2022 року, результатом тесту на стан сп`яніння від 23.10.2022 року, рапортом інспектора СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Гранченка Б. від 23.10.2022 року, поясненнями ОСОБА_1 , відеозаписом події виявлення адміністративного правопорушення 23.10.2022 року.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.9А ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9А ПДР України.
Доводи апелянта про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не підтверджується жодними доказами, немає відеофіксації зупинки його транспортного засобу, повністю спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом із відеореєстратора працівників поліції, із якого чітко вбачається, що останні зупинили ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, сам ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції неодноразово зазначав, що їхав так пізно (у період дії комендантської години), адже його так пізно відпустили із служби.
Доводи скаржника щодо того, що він пропонував працівнику поліції проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, проте останній йому відмовив суд відхиляє на підставі його необґрунтованості та недоведеності. При дослідженні матеріалів справи, а саме – безперервного відеозапису з місця події – вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не пропонував працівникам поліції їхати до медичного закладу для проходження огляду та не виражав незгоду із результатами огляд на місці зупинки транспортного засобу.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до встановленої законодавством процедури огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитися у присутності двох свідків, яких не було залучено, а також не було виписано направлення, суд зазначає наступне. 
Частиною 2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, зважаючи на вищевикладене, чинним законодавством України не передбачається присутність двох свідків у разі ведення відеозапису, а також виписування направлення на огляд на стан сп`яніння, коли такий проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. А тому зазначені вище доводи апелянта слід відхилити.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Підстави, які б давали можливість суду першої інстанції вважати, що вказані вище докази є сумнівними, відсутні, оскільки вони дійсно узгоджуються між собою та є такими, що відповідають обставинам справи.
У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Тому, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    Г.Л. Карпушин